223 



og taarner sig høj? op over samme i flere Tusinde Fods 

 Hø.jde. Paa den østlige Side faider Skiferen ind under den 

 massive Bjergart under en Heldningsvinkel af 30 ^, paa den 

 vestlii/e Side falder Skiferen ifra under en lignende Held- 

 ningsvinkel, mens dog ogsaa her paa sine Steder stejlere 

 Heldning — indtil verlikalt Fald — kan være at paavise. 

 Er denne massive Bjergarl af eruptiv Oprindelse, saa vilde 

 disse nordligste Partier af Kjøldraget være at udsondre af 

 samme, som underordnede Eruptions-Kjædedrag, mens For- 

 holdet i det Store forøvrigt herved ikke væsentlig forandres. 



For Kjøldragets Vedkommende er Wer saaledes al 

 Grund til i sin hele Almindelighed at afvise enhver Forud- 

 sætning om, at dette skulde være skudt i Vejret eller løftet 

 gjennem eruptive Kræfter. 



Naar der er Spørgsmaal om at bestemme den faste 

 Bjerggrunds Hævnings- eller Sænkningsforholde, da gjælder 

 det først at afgjøre, om det er Bjerggrunden eller den mid- 

 lere Havstand, der forandrer sit Niveau. I Almindelighed 

 forudsættes vel — og dette opstilles vel endog tildels som 

 et videnskabeligt Axiom — al den midlere Havstand i det 

 Væsentlige er uforanderlig, og at enhver Forandring i det 

 indbyrdes Niveauforhold mellem Land og Hav alene er at 

 tilskrive den faste Bjerggrunds Hævning eller Sænkning. Saa- 

 meget der end er, som synes at tale til Fordel for en saa- 

 dan Forudsætning, saa skal det dog paa den anden Side 

 ogsaa visselig indrømmes, at der for Tiden neppe er forhaan- 

 den de nødvendige Forudsætninger for herom at kunne drage 

 fuklt nfgj ørende Slutninger. Det skal vel ogsaa med gives, at 

 de storartede Niveauforandringer, der gjennem Tidei nes Løb 

 ere foregaaede med Hensyn ti! Klodens faste Bjerggrund, let- 

 tere vilde være at forklare, om de kunde forudsættes som 

 Piosultatet af saavel Landjordens som Havstandens Niveau- 

 forandringer. 



Hvorledes nu ogsaa Forholdet i saa Henseende i Vir- 

 keligheden maa have været, saa er den Sag dog klar, at den 

 faste Bjerggrund i ethvert Tilfæide selvstændigen maa have 

 deliaget i de store Niveauforandringer, — og navnlig ligger 

 dette aabent tilskue der, hvor den oprindeligvi horisontale 

 Lagstilling af de sedimentære Aflejninger over store sammen- 

 hængende Strækninger vise synlige mer eller mindre regel- 

 mæssige Forrykninger derfra. 



