og Pattedyr. 



De Aske, den gnaver (Fig. 17), er Træer af indtil 6 Alens 

 Hojde, som begnaves hojt op. Gnavet er for storste Delen over- 

 fladisk, saaledes at Bastlaget bliver siddende tilbage; paa den ne- 

 derste Del af Stammen, indtil nogle faa Tommer (sjælden mere) over 

 Jorden, er dog Barken sædvanlig tagen af i sin hele Dybde. Plet- 

 vis kan Gnavet ogsaa hojere oppe berøre Splinteii. Ofte er Askene 

 gnavede næsten over hele Stammen, helt op til Toppen, tildels og- 

 saa ud paa Grenene. Aarsagen til, at Musen kun nede ved Jorden 

 gaar helt ind til Veddet, er sandsynligvis den, at den her, siddende 

 paa Jorden eller staaende paa Bagbenene, med storre Kraft har 

 kunnet bearbejde Barken; paa den øvrige Del har den derimod 

 maattet gnave, medens den sad fasthaget paa den glatte Askebark. 

 Praktisk set er det vistnok kun det dybe Gnav, der har væsentlig 

 Betydning; det overfladiske Gnav vilde næppe kunne dræbe Træerne. 

 Er Askene, hvad der hyppigst er Tilfældet, gnavede helt rundt 

 ved Grunden, gaar de selvfølgelig ud, selv om de er i Stand til 

 at springe ud om Foraaret. I visse Vintre ødelægges mange unge 

 Aske paa denne Maade. — Undtagelsesvis mangler det dybe Gnav 

 ved Grunden, i andre Tilfælde strækker det sig derimod betydelig 

 hojere op end sædvanlig; som Undtagelser finder man ogsaa Aske, 

 der kun har det dybe Gnav ved Grunden (om dette da skyldes 

 Rødmusen, er maaske tvivlsomt). 



Gnavet paa Lærk, der ligeledes til Tider er meget udbredt 

 her i Landet, har en noget anden Karakter. Undertiden ses Barken 

 kun afgnavet paa Stammen ved Gren vink lerne, men ofte strækker 

 Gnavet sig i store Pletter eller mere ud i ét over store Partier af 

 Stammen, tidt lige til Toppen, og ud paa Grenene; endog temmelig 

 tynde Grene begnaves. Barken tages af i hele sin Dybde (ind til 

 Splinten) ; hist og her kan der sidde smaa Levninger paa Splintens 

 Overflade. Noget særlig stærkt Gnav ved Grunden af Stammen 

 bemærkes ikke: den unge Lærk er lettere at bevæge sig i end den 

 glatte, grenefattige unge Ask^ 



Weymouths fyrren gnaves pletvis eller i mere sammenhæn- 

 gende Partier saa vel paa Stamme som paa Grene, i Almindelighed 

 saaledes at Barken tages af i hele sin Dybde; dog bliver oftest 



■*■ Ogsaa Lærkens Knopper udgnaver den undertiden, saaledes som jeg har haft 

 Lejlighed til at se paa en Lærk, der var barkgnavet af den. Det samme angives 

 ogsaa i Bell, British Quadrupeds, 2. Ed., S. 329. 



