52 Pattedyr. 



tingeiser for sin Trivsel og er da ogsaa meget almindelig. Den 

 parrer sig i Februar^ og føder i April sædvanlig 4 — 6 Unger, der 

 som nyfødte er ganske afvigende i Udseende fra den voksne Ræv 

 saa vel som fra de ældre Unger: Pelsen er nemlig sortegraa, Spidsen 

 af Halen hvid 2. Ungerne fødes i Hulen (Graven), som Ræven har 

 sig i Jorden (ofte i Siden af en Bakke), og som den ogsaa benytter 

 under andre Omstændigheder, f. Ex. til at sove i, naar Vejret er 

 daarligt. Ræven er ikke nogen Graver af forste Rang og graver 

 ikke altid Hulen selv, men benytter jævnlig Grævlingens, ja bægge 

 Dyr kan endog findes samtidig i samme Grav^. Ofte tager den 

 dog til Takke med mindre, Hunræven kaster undertiden Ungerne 

 under en Trærod, en Bro osv. I Juni Maaned begynder Ungerne 

 at gaa ud paa egen Haand, og i Juli forlader de Graven og 

 skilles ad. 



Dagen tilbringer Ræven sædvanlig sovende og gaar forst om 

 Aftenen ud for at søge sin Føde; dog kan man som bekendt og- 

 saa træffe den i Bevægelse om Dagen. Dens Føde, som er over- 

 ordentlig mangeartet, veksler endel efter Aarstiden. Kolthoff*^, der 

 har undersøgt en stor Mængde Rævemaver til forskellige Aars- 

 tider, erklærer, at den meste Fode Ræven bringer sine Unger er 

 Markmus; de undersøgte Unger havde næsten altid Markmus i sig. 

 Andre Meddelere taler dog i stærke Ord om den Mængde Lev- 

 ninger af Vildt, især unge Harer, som kan findes i eller ved 

 Hulen, ligesom ogsaa Levninger af Fjerkræ kan være stærkt re- 

 præsenterede. Ganske vist kan der ved Siden af Rester af Dyr, 

 som Ræven har dræbt, findes Levninger, som den har hentet paa 

 Møddinger etc, men det er dog hævet over al Tvivl, at den tager 

 mange Harer og en Mængde Fjerkræ (Hons, Ænder, Gæs). Senere 

 hen paa Sommeren^ lever Ræven især af Markmus, Biller, Sommer- 



^ Der hersker forskellige Meninger om , hvorvidt Ræven lever i Monogami eller 

 parrer sig i Flæng, og om Hannen bringer Føde til sit Afkom eller ej. Efter Altum 

 ernærer Hunræven alene Ungerne , Hanræven bryder sig hverken om Moderen eller 

 Ungerne ; Kolthoff erklærer , at en Han gerne følger Hunnen efter Parringen , at de 

 følges ad paa deres natlige Vandringer , og at Hannen ogsaa holder sig i Nærheden 

 af Hunnen , efter at denne har faaet Unger ; at den bringer dem Føde , kan han dog 

 ikke med Bestemthed paastaa. 



^ De ligner paa dette Tidspunkt særdeles meget nyfødte Ulveunger, som dog af- 

 viger bl. a. ved at mangle den hvide Halespids. 



3 Se Vart Villebråd S. 243. * Sammesteds S. 273. 



^ Kolthoff, sammesteds S. 273. 



