82 Fugle. 



træer behandles saaledes; sædvanlig er det vel kun enkelte, under- 

 tiden dog ret talrige Træer paa samme Sted, det gaar ud over. 

 Her i Landet har jeg set følgende Træer behandlede paa denne 

 Maade: Birk, Eg, Ahorn, Lind (flere Steder). Den Skade, der her- 

 ved foraarsages, er vel i Reglen ubetydelig, idet Saarene, forsaavidt 

 de gaar igennem Barken, let heles ved Callusdannelse og Træernes 

 Sundhed ikke kendelig paavirkes; undertiden kan der dog danne 

 sig fremtrædende Ringvalke paa Stammen. — Aarsagen til, at Spæt- 

 terne behandler sunde Træer saaledes, er ubekendt; fra én Side 

 har man udtalt den Formodning, at de skulde gore det i den Tro, 

 at de paagældende Træer var insektangrebne, medens det fra an- 

 den Side er ble\et formodet, at de behandlede Træerne saaledes 

 for at slikke udflydt Saft^. 



Nogen Skade gor Spætterne ogsaa ved at hakke i Telegraf- 

 stænger. Fra Norge, hvor den Slags Beskadigelser forekommer 

 ret hyppig, foreligger der herom Meddelelser af Collett^. Det er 

 dér især Gronspætten ;i mindre Grad Sortspætten), som angriber 

 Stængerne. Imprægnering med Kobbervitriol beskytter dem ikke, 

 heller ikke Tjæring eller Maling. Der kan være indtil et Dusin 

 Huller i én Pæl; de sidder næsten altid henimod den øverste Ende; 

 en Del af Hullerne er ganske smaa, andre storre, nogle gaar tværs 

 igennem Pælen. Kun sjælden er de saa store, at Fuglen kan 



Pictis major havde sin Gang i Træet , og Collin bemærker , at » der er nogen Sand- 

 synlighed for, at Picus major ialfald har en Del af Hullerne i Hæsede-Linden paa 

 sin Samvittighed«. Den har ganske sikkert det hele; noget saadant kan en Spæt- 

 mejse ikke udføre. — Ganske fornylig har jeg hos en københavnsk Træhandler haft 

 Lejlighed til at se en stor svær Lindestamme fra Lolland , som helt over var be- 

 dækket med smaa Huller, huggede af Spætter. Den var ved Undersøgelsen allerede 

 skaaren op i Planker; Veddet fejlede intet. Et Stykke af en af Plankerne opbevares 

 i Landbohojskolens Samling. 



^ Den nordamerikanske Spætte SphyrapicKS varins , der hugger Huller i forskel- 

 lige Træer, siges bestemt at fortære den udflydende Saft. En Iagttager, Dr. Merriam, 

 skriver saaledes : »They make but few holes each day, and after completing two or 

 three remain over the spot for some little time , and as the clear fresh sap exudes 

 and trickles down the bark they place their bill against the dependent drop and suck 

 •it in with evident relish — a habit which has doubtless given rise to the . . . term 

 Sapsucker, by which they are commonly known in some parts of the country. I have 

 several times watched this performance at a distance of less than lo feet, and all the 

 details of the process were distinctly seen . . .« Se Beal , Food of Woodpeckers. i: 

 Bull. No. 7, U. S. Deparlm. of Agricult., Divis. of Ornithol. a. Mamraal., S. 29. 



- Collett, Spetterne og telegrafstolperne, i: >.Naturen« 1894 S. 154 — 56. 



