1 20 Insekter. 



vingerne og den storste Del af Bagkroppen endnu kridhvide og 

 bløde; dette ændrer sig iøvrigt hurtig; allerede efter et Ddgns For- 

 løb har den unge Oldenborre næsten ganske det definitive Ud- 

 seende. Da Oldenborren forst kommer frem i Maj , tilbringer den 

 altsaa c. 3 Fjerdingaar nede i Jorden som fuldkomment Insekt. 

 Uden Tvivl gaar den, naar det bliver koldt, dybere ned i Jorden, 

 saaledes at den ikke er udsat for at fryse ihjel ^. 



Hertillands kommer Oldenborren sædvanlig op af Jorden i Maj, 

 i koldere Aar forst i Slutningen af Maaneden (paa sine Steder 

 maaske forst i Juni), i varmere Aar i Begyndelsen af Maj. Hoved- 

 massen af Oldenborrer kommer frem paa hvert Sted i Løbet af én 

 eller faa Dage. De sidder ojensynlig henimod dette Tidspunkt i 

 Jordskorpen og venter paa, at der skal komme Varme i Luften. 

 Enkelte kommer frem nogle Dage for Hovedmassen; disse særlig 

 ivrige Individer er overvejende Hanner. Det er paa lune Aftener, 

 lige efter Solnedgang, at Oldenborrerne forlader Jorden. De sidder 

 forinden i Jordskorpen i et lille aabent Hul, der ikke er storre end 

 at det netop kan rumme Dyret; idet Dyret arbejder sig op gennem 

 Jorden, lægger det aabenbart bestandig den løsskovlede Jord bag- 

 ved sig; det er ikke noget Rør, Oldenborren kommer op af, men 

 kun et lille Hul, der, naar Dyret har forladt det, ser ud som det 

 var stukket med en Stok; hvor mange Oldenborrer er kommen 

 frem, ser man talrige saadanne Huller ved Kanten af Vejene (andre 

 Steder skjules de mere af Vegetationen). Naar de er kommen op 

 af Jorden, stiger de under stærk Summen tilvejrs og flyver hen til 

 det nærmeste levende Hegn med udsprungne Blade eller til den 

 nærmeste Skovkant. Paa disse Steder træffer man dem altsaa straks 

 efter deres Fremkomst; men forsaavidt det er en Skovkant, de har 

 slaaet sig ned paa, eller der er Skov i Nærheden, breder de sig 

 meget hurtig over denne. Inde i Skoven holder de sig til Træ- 

 toppene (de skyr ingenlunde at gaa tilvejrs), paa aabne Steder i 

 Skoven træffes de dog ogsaa længere nede. Oldenborrerne er Dyr, 

 der med Forkærlighed søger solbeskinnede Steder, om end de 



^ Forpagt. Høffding fandt d. 27. Febr. 1895 ved Gravning i Gronjord under Sne, 

 hvor Jorden kun var frossen 2 Tommer dybt, Oldenborrer 9 — 10 Tommer nede; paa 

 et Sted , hvor Jorden var frossen 9 Tommer , fandt han samme Dag Oldenborrer 

 14 Tomm. nede. Bægge Steder blev der gravet 30 T. dybt, men ikke fundet nogen 

 dybere end angivet. I November og December 1894 fandt han mange udviklede Ol- 

 denborrer i Plovfuren. 



