Tomicus typographus. 20^ 



selige ødelæggelser i Bohmerwald^, i Slutningen af Treserne og i Halv- 

 fjerserne i indeværende Aarhundrede fulgte efter Stormskade^. I andre 

 Tilfælde optræder Ødelæggelsen uden forudgaaet Stormskade, ligeledes 

 i torre Somre, ud fra Afdrivningsflader^. I bægge Tilfælde er Forholdet 

 det, at der er revet store Huller i gammel Granskov, der forinden har 

 staaet tæt sluttet. Vinden og Solen har kunnet øve sin Indvirkning 

 paa Jorden og direkte paa de svagtkronede, pludselig lysstillede Træer; 

 Træerne nærmest de blottede Flader svækkes hurtig, saaledes at de 

 bliver passende Objekter for Barkbillerne ^ og efterhaanden som de gaar 

 ud, kan da Ødelæggelsen brede sig videre: flere og flere Træer bliver 

 svækkede og angribes dernæst af Barkbillen, hvis Udbredelse forst 

 stanser eller forringes , naar der atter kommer Somre , som ved storre 

 Fugtighed^ er mere gunstige for de udsatte Træer, saaledes at disse 

 kun i mindre Omfang svækkes. At denne Art Grantorke særlig op- 

 træder i Bjærgegne, hvor Muldlaget er fattigt og Vinden har stor Magt, 

 er hojst naturligt. 



Til Forstaaelsen af den her skildrede Form af »Wurmtrockniss« er 

 det paa ingen Maade nødvendigt at antage, at Barkbillen skulde an- 

 gribe ganske sunde Træer; det drejer sig aabenbart om Træer, der er bleven 

 sygelige ved at være stillede lyst. Den mange Steder gentagne An- 

 givelse, at den forste Trup Barkbiller, som kastede sig over sunde 

 Træer, skulde gaa til Grunde i Harpiksfloddet, men derved tillige bringe 

 Træerne i en saadan Tilstand, at de derefter blev passende Ynglesteder 

 - — horer vistnok hjemme i Fablens Verden^; en anden Sag er det na- 



^ Se f. Ex. Judeich-Nitsche, Mitteleurop. Forstinsektenk. i.Bd. S. 515. — Will- 

 komm, Eine Ferienreise durch d. bohmisch-bayerische \Valdgebirge. i : Grunerts Forsti. 

 Blatter, Neue Folge 5. Bd. S. 10, 7c, 97. 



^ Den Skade, som er anrettet ved Storm og efterfølgende Barkbilleangreb, har til- 

 visse ofte været stor, men er ogsaa ofte bleven meget overdreven. Det stemmer saaledes 

 ingenhmde med Sandheden, naar man har fremstillet det, som om hele Bohmerwalds 

 Fremtid som Skov stod i Fare ved Barkbilleangrebene i de nævnte Aar. Herom var 

 der ikke Tale; der var vel revet store Huller, Huller tildels af flere Hundrede Tdr. 

 Lands Storrelse, men i Forhold til de enorme Skovarealer, som dér findes, var de 

 ødelagte Arealer dog ikke storre, end at Skoven i Hovedsagen var forbleven det den 

 var, og der var al Udsigt til, at de blottede Flader atter vilde blive skovdækkede. 

 Se Willkomms i Anm. i anf. Afhandling. 



^ Se den anf. Afh. af Gmelin S. 66. 



* Smlgn. Thiirmer (i: Allg. Forst- u. Jagdz. 1885 S. 391): »Meist aber sind es 

 nur die Randbaume .... an der Grenze der Abtriebsflache , die von den Kafern be- 

 fallen und getodtet werden?. 



^ Se Bernsteins S. 202 Anm. 3 anførte Afhandling S. 27 — 28. 



•^ Ratzeburg, som er en Tilhænger af den Mening, at Barkbillerne ogsaa yngler i 

 sunde Træer, skriver ikke desto mindre om den nævnte Angivelse : »gesehen hat nie- 

 mand davon viel« (Forst-Insecten i. Th. S. 143). Barth (anf. Sted S. 20) siger, at 

 »dersom førstnævnte Theori var rigtig, saa skulde man jo i Hærjingsperioderne (»Aat- 

 aarene«) finde hele denne Masse af friske Træer, som Billerne da ødelægge, fulde 



