Kent. Gravesend. 



sä snart en gär utur sängen, pösa up igen och utvidga 

 sig til samma högd som förr, sä at det föga skal kunna 

 synas om nägon legat i sängen. Sadan elasticitet skola 

 desse dun hafva. Ätminstone skal det vara en ganska 

 Stor skilnad derutinnan imellän dem, som äro pläckade af 

 en gäs, medan hon ännu lefver, än när hon är död. Eljest 

 brukades sä här i Kent, som i Essex nog gäss af Landt- 

 männerna; likaledes nog Anckor. 



At fa kalf-kött hvitt. Provincen Essex här i Änge- 

 land är i synnerhet fram för andra berömd för sinä kalf- 

 var, som hafva et skönt, fett, mycket mört och ganska 

 hvitt kött. Och at det mä blifva sä mycket hvitare, säg 

 jag, under mitt vistande i Woodford, at Farmerne eller 

 Landtmännerne brukade lägga et stort stycke krita i en 

 ho, der de hade sinä gödkalfvar, at läta kalfven slicka 

 deraf, hvilket efter deras mening skulle göra sä mycket, 

 at köttet blir hvitare; men utom detta sättet blef mig i 

 dag berättadt et annat grepp, nämligen: om de slagta, 

 til exempel, vid klockan 6 efter middagen, en kalf pä 

 vanligt sätt, dä de sticka honom i haisen, och läta blodet 

 P- 8 rinna sä när af honom, at han är | mäst död. Dä de se, 

 at intet stort blod är mera qvar, stämma de blodet, at 

 det ej mera fär rinna, och at kalfven kommer sig nägor- 

 lunda före: läta honom sä lefva til följande dagen om 

 morgonen, dä de aldeles slakta honom. En kalf slaktad 

 pä detta sätt, sades hafva längt hvitare kött, än om de 

 hade slaktat honom pä vanligt sätt och dödat honom pä 

 en gäng. Den vittre Doctor Lister talar äfven härom 

 sälunda i sin Journey to Paris p. m. 157. „Hvad Fär och 

 „Oxkött i Frankriket angär, sä gifver det icke värt An- 

 „gelska efter; dock kan jag ej säga, at det öfverträffar 

 „det; men deras kalfkött är ej at likna med värt Ängelska, 

 „emedan det är rödt och groft. Jag tror intet folk i 

 „ Europa förstär sä väl at handtera denna slags m at, som 

 „de Ängelske. Detta var en tid enskylt för Essex; men 

 „nu är det nogsamt bekant, at ingen ting bidrager mera 

 „til hvitheten och mörheten af kalfkött, än at ofta tappa 

 „ blodet af dem, och at gifva dem mycken föda af mjölk 



