14 Kent. Gravesend. 



gärdsel brukas smala sprätar, eller qvistar af trän, som 

 vridas skiftevis i bugter om stafrarna, pä det sätt, at da 

 den ena stafvern blifvit lämnad pä vänstra sidan om den 

 horizontelt lagda spräten, kommer den nästföljande, at 

 blifva pä högra sidan om den samma; och sä vidare. 



Serratu/a. Foliis dentatis spinosis. Linn. Flor. Svec. 

 662, eller Akertisteln växte mängenstäds til största mycken- 

 liet i den lösa mullen, pä vallar. Pä somliga ställen var 

 han afslagen, at han icke mätte fä tilfälle, at mogna och 

 fröas, samt fä skäma bärt de äkrar och kryddgärdar, som 

 voro deromkring. Annorstädes hade de den i Sverge 

 brukeliga elacka plägseden, at de lämnade Tisteln orörd, 

 hvarigenom han sä mycket bättre fick frihet at utsprida 

 sig alt omkring, och blifva skadelig för den sädda säden 

 och andra Kryddgärds växter. 



Vägar. Mäst allestäds pä ömse sidor om lands- 

 vägar voro Hagtorns häckar, planterade, at en gick eller 

 reste här, som i en Allee eller i en trä-gärd. Desse lands- 

 vägar hade ej den beskaffenhet, som hos oss i Sverige, 

 nämligen, at vägen läg högre, än landet deromkring, utan 

 är här aldeles tvärt emot, nämligen sä, at vägen meren- 

 dels gär djupt ned i jorden til 1 2 a 3 alnars djup, sä at 

 mängen skulle tro, det vägen vore endast nägon uttorrkad 

 bäck. Gemenligen är pä endera sidan om vägen, (om| 

 16 icke pä bägge) pä vallarna eller de höga sidor en gäng- 

 väg, hvaruppä de, som vandra til fots, gä, sä at de icke 

 äro i fara för dem, som köra eller rida. At vägarna äro 

 sä djupa, tyckes komma deraf, at här i landet brukas 

 ganska stora vagnar med flera hästar före, pä hvilka 

 lägges en ganska stor tyngd. Genom mänga ärs körning, 

 synes desse vagnar sä hafva ätit sig ned i marcken, och 

 gjort vägen sä djup; deremot hafva häckarna, som äro 

 planterade pä ömse sidor om vägen; ökat mullen, dels af 

 dam, som fastnadt dervid, dels af de löf, som de ärligen 

 f ällä, dels af den jord, som liksom en liten vall skätas 

 upp mot rötterna, dä häcken göres, eller omlägges. Men 

 förnämsta orsaken tyckes dock komma af vagnarna; eme- 

 dan äkrar, ängar, och betesmarker pä sidorna äfvenledes 



