Kent. Gravesend. 26 



inga, somliga af de fullmogna skidor voro dock äfven fria 

 för maskar. Pä en annan ärtäker, der ärterna ännu voro 

 mycket litet matade, kunde vi ej finna nägon mask i 

 skidorna. Tor hända, at de insecter, som värit orsaken 

 til de mänga nyss omtalte maskar, redan sintit sin karta 

 lefnadstid och dödt bärt, när desse senare ärter började 

 blomma, och de sälunda sluppo denna ohyran. Lycklig den, 

 som sä kan sä sin säd etc. at de Insecter, som pläga pä 

 äkern och landet tilfoga denna skada, komma antingen 

 för bittida eller försent. 



Om afton f o ro vi tilbaka hem til Gravesend. 



Den II Julii. 



Et sätt at rida. I Ängeland bruka de mycket ett 

 sätt at rida, som är mäst ovant och obrukehgt hos oss i 

 Sverige. Det är, at tvä personer, den ena en mansperson, 

 den andra et qvinkön sitta bägge pä en och samma häst. 

 Karien sitter frammanföre, styr och regerar hästen pä 

 vanligt sätt; men Fruentimret | eller qvinsperson sitter p. 32 

 bakom honom pä samma sätt, som qvinfolck bruka sitta 

 til häst, nämligen tvärts öfver. Det är här ej sällsynt, at 

 se dem sä komma ridande, ej allenast i smä städer och 

 ute pä landet, utan äfven midt i London; men i synner- 

 het dä de om sommartiden rida ut om staden, at för- 

 lusta sig. 



Den i|- Julii. 



Hö-bärgningen, Höstackar. — Ängarna voro nu til 

 mästa delen slagne; pä nägra ställen höllo de dock än pä 

 at siä. Pä ängen handterades hoet pä samma sätt, som 

 förut är nämnt i denna Resebeskrifning T. I. pag. 438. 

 När det var väl torrt, sattes det i famns höga, och, ned 

 vid marcken, famns breda välmar, hvadan det sedän fördes 

 til det rum der stacken skulle göras. Om ängarna lägo 

 närä til gärden, fördes hoet hem, och sattes der i stack; 

 men lägo de nägot godt stycke frän gärden, sattes stacken 

 pä ängen. Pä högländta ställen bestod hoet mäst af St. 



