Förord. VII 



igenom tusentals, och i gräset höllo syrsor och gräs- 

 hoppor sädant Ijud, att den ena svärligen kunde höra 

 hvad den andra taite. Träna voro ock f ulia med fägel- 

 svärmar, de där prälade med margfalliga sköna färgor, 

 och deras lekande tunga samt gälla Ijud uppväckte luf- 

 ten frän alla sidor att härmä deras läte.» Icke utan 

 rörelse laser man skildringen af Kalms första intryck 

 frän Nya världen. «Jag fann det jag nu var kommen i 

 en annan värld; ty hvart jag pä marken kastade ögonen, 

 mötte mig mest öfverallt sädana växter, dem jag ej 

 kände och hvilka arter jag aldrig sett förut. Blef jag 

 varse nägot trä, sä mäste jag stanna och fräga minä 

 följeslagare, hvad det kallades. Den första ört, som lika- 

 som bad mig vara välkommen, eller den ögonen först 

 föllo pä, var en Andropagon, eller af grässläktet, den 

 delen nämligen af örtekunskapen, som jag haft mitt 

 största nöje med.» Den äkta forskarentusiasmen lyser 

 fram ur sädana rader. — Hvad Kalm fullständigt saknar 

 är esprit d' arrangement och litterär smak. Och sedän 

 ännu en sak : sinne för humor. Han tager alit sä fruktans- 

 värdt allvarligt, för att icke säga ledsamt, och om tili 

 äfventyrs skildringen nägonstädes tager en humoristisk 

 vändning (säsom t. ex. i berättelsen om indianernas kun- 

 skap i Gamla Testamentet, s. 234), sä beror detta egent- 

 ligen icke pä honom själf. Jo, en gäng kan man tala 

 om ett afsiktligt skämt frän Kalms sida — det är dä han 

 säger att kakerlackorna «hafva trott att de icke böra mer 

 än vägglössen vara frän den nya världen uteslutna». 

 Men om skämtet är synnerligen lyckadt lämnar jag 

 där hän. 



