68 Kent. Gravesend. 



p. 95 orter i Ängland finnas en myckenhet af sköna | spring- 

 källor. Alt vatten som invänarne behöfva, sä för sig 

 sjelfva, som för sinä Kreatur, skal samlas antingen uti 

 djupa brunnar i Kritbärgen, eller i stora gropar och dam- 

 mar i inclosurerne, därest rägnvatnet stannar och Ijenar 

 ät Kreaturen, som där beta, til drick; hvarföre ock sädane 

 gropar altid äro vid sidorna helt läng sluttande, at boska- 

 pen mä kunna gä dit ned och dricka. Men nägon torde 

 fräga om orsaken, hvarföre här finnas sä ganska fä, eller 

 snart sagt inga källor och bäckar, där dock Landet bestär 

 af backar och högder, samt djupa dälder: det ock här rägnar 

 ibland ansenligen? Sä svarar jag, at jag ej kan just veta det, 

 men följande observationer har jag gjordt: 1) öfveralt hafva 

 de här djupa brunnar ned i Kritbärgen, sä närmare Thames, 

 som längre därifrän, hvaruti är en ymnighet af vatten, som 

 aldrig tryter. 2) Öfversta superficies af jorden bestär af 

 en lös mylla, därpä en nastan aldrig ser stanna nägot vat- 

 ten, ehuru det rägnar, utan det sjunker strax in, och öfra 

 superficies är snart tort, ätminstone ofvanpä. 3) Där de 

 gräfvit groparna sä djupa, at de äro nägot ned i Kritan, 

 stannar vatnet däri, och stär i flere dagar, innan Solen 

 hinner torka upp det. 4) När en gräfver aldrig sä litet in 

 i Kritan, där den sitter i backen, är den helt fucktig och 

 däfvig inuti, och ju djupare en gräfver, ju fucktigare och 

 vätare är hon. 5) Uti Kritgrafvarne finnes Kritan ej ligga 



p. 96 helt tätt och | solid, utan är fuU bäde med horizontela 

 och perpendiculaira springor. 6) Gär en bittida om mor- 

 gonen i en Kritgrop, innan Solen hunnit torka up daggen, 

 eller ock pä et fält, där Kritstycken ligga, skal en finna, 

 at Kritan är sliprig, och nastan mera vät, än annan jord- 

 art. Af alla dessa rön tyckes följa, at rägnet och snön, 

 som faller, ej kan stanna i den öfversta mullen; emedan 

 hon är för lös: at den gär ned til Kritan: at Kritan 

 hafver en egenskap, at draga fuktigheten til sig: at vatnet 

 silar sig djupare ned genom de mänga perpendiculaira 

 och horizontela springorna i Kritan: at ej mänga bäckar 

 därföre kunna finnas pä Kritbärgen; emedan de likasom 

 slucka alt vatnet i sig, innan det hinner samlas til at göra 



