Pensylvanien, Philadelphia. 179 



I stället för Iin bruka en del här i landet en art af 

 apocynum, kallad Apocynum cannabinum. Linn. spec. 213. 

 hvilkens stjelk de bereda pä samma sätt, som vi göra 

 med Iin och hampa. De spinna och väfva häraf ätskilligt 

 gröfre tyg. Villarna gjorde i forna tider deraf pungar, 

 fisknät och fisk-refvar &c. 



Vattnets aftagande eller tillandningar. Jag frägade 

 Herr Bartram, om han pä sinä resor märkt efter, om 

 vatnet aff allit, och at nu vore land, der fordom värit Sjö? 

 Han svarade, at efter de observationer han gjordt, är han 

 benägen, at döma, det största delen af detta landet i 

 forna tider aldeles stätt under vatten, och det til mänga 

 mii up i landet. De skäl, som gofvo honom anledning, 

 til den tankan, voro följande: 1) Up vid The blew-moun- 

 tains, eller bläa bärgen, som ligga öfver 300 Ängelska 

 mii frän Hafvet, finnes pä de samma vid gräfningen här 

 och der lösa Ostronskal, samt skal af andra musslor och 

 snäckor. Desse fäs ock der i jorden nedan för bärgen. 

 2) Finnes en grufvelig myckenhet af petrificerade mussel- 

 skal i samma nyssnämde bärg, bäde i Kalk-, Flint- och 

 Sand-sten. Han sade, at det var otroligt hvad myckenhet 

 af petrificerade musselskal finnas i den stenart, hvaraf 

 bärgen der bestä. 3) Finnes pä flera ställen, sä i Vir- 

 ginien och Maryland, som här i landet, och i New- York, 

 vid gräfning i jorden, en myckenhet af Ostron- Snäcke- 

 Mussle och dylika skal, merendels ännu hela och oför- 

 rutnade. 4) Hafva de vid brunnars gräfning, sä här i 

 Philadelphia, som annorstädes^ fätt til 18. fots djup, stockar, 

 trän och rötter ned i jorden, samt Eklöf ännu til en stor 

 del oruttnade. 5) De fetaste marker här i landet och den 

 bästa s varta jord ligga i dälder, hvilka däl|der gemen- 

 ligen äro genomskurne af en elf eller bäck. Vid nedra 

 och den lägre sidan af desse delar är merendels nägot 

 bärg, som, der vatnet rinner fram, synes, som vore det 

 genomgräfvit med flit. Herr Bartram inbillade sig, at 

 desse dalar i forna tider värit Sjöar, at vatnet smäningom 

 nött bärt bärget och skurit sig ut, hvarigenom de blifvit 

 torra, och den myckna slem och gyttja, som i forna tider 



