Pensylvanien, Germantoum. 187 



växa här i skogen bland andra trän, äfvenledes ofta för 

 sig sjelft allena vid gärdesgärdar; men var pä bägge 

 ställen lika frodigt. Aldrig blef jag varse, at det stod pä 

 väta och lägiändta ställen. Folket här brukade samia 

 des blommor och betjena sig af dem som Thee. Sjelfva 

 trädet duger i hushället til ingen ting; ty om det lägges 

 pä spisen, at brukas som ved, gör det ej annat än sprakar. 

 Det propagerar sig ganska mycket med rötterna, slär up 

 telningar här och der; derföre du|ger det ej, at taga p- 271 

 dessa smä telningar; emedan de hafva sä fä andra fibrer, 

 utom stamroten, at de ej vela taga rot; fördenskul den, 

 som vii propagera det, bör skaffa sig dess bär, fast det 

 är nog svärt fä dem; emedan foglarna gemenligen äta up 

 bären innan de blifva halfmogne. Korna äro ganska snäla 

 efter dess unga telningar, dem de afbita och begärigt up- 

 äta. Med barken af detta trä gifva qvinfolken yllet en 

 vacker orange-färg, som sitter ganska starkt uti och blekes 

 ej bärt af Solen. Vid färgningen brukas ingen Alun, utan 

 endast urin. Det kokas och da i en Malmgryta; emedan 

 det pä längt när ej blir sä vackert, om en betjenar sig 

 af en järngryta. Hr. Bartram berättade, at en Fru i Vir- 

 ginien förtält honom, huru som hon för nägra är tilbaka 

 fätt en värk uti den ena fotleden, sä at hon näppeligen 

 kunnat gä. Hon blef dä rädd, at taga Sassafras-bär, steka 

 dem i en panna, dä en olja kom utur dem, med hvilken 

 olja hon smörgde fotleden. Sä snart hon det gjordt, fick 

 hon en stark upkastning. Hon fortfor dock dermed 3 

 gänger; men med samma effect, näml. at hon gaf öfver 

 hvarje gäng. Dock hade hon derjämte den förmon, at 

 värken och svedan aldeles försvann frän hennes fot, och 

 hon blef fuUkomligen botad. 



Den 2 Oktober. 



Picus niger maximus, capite rubro. Catesbys Natur ai 

 History of Carolina. Yol. 1. | p. 17. Tab. 17. finnes nog i p. 272 

 skogarna i nya Sverige, och är här qvar äfven om vintern, 

 som vi sjelfve sedän sägo. Denna hölts här ibland de 



