230 Pensylvanien, Philadelphia. 



landet, dels at göra mig underrättad om säkraste vägen 

 och bästa tilfället, at komma til Canada genom de öde- 

 marker, som ligga emellan de Angelska Provincer och 

 det samma. 



Landet, der vi reste, var pä ömse sidor om vägen 

 tämmeligen bebodt af Ängelsmän, Tyskar och andra frän 

 Europa komne folkslag. Ibland var det jämt, ibland gick 

 det antingen uti längre eller kortare uphögningar. Inga 

 bärg eller stenar blef jag varse, utan da och da nägra fä 

 klappurstenar. Mäst vid hvar gärd voro stora trägärdar 

 planterade med Persike- och Äpleträn, hvilka til en del 

 ännu voro fulle med frukt, til en del var ock frukten 

 redan inbärgad. 



Gärdesgärdarne voro pä mänga ställen sä läga, at 

 boskapen utan möda kunnat hoppa deröfver. At före- 

 p. 335 komma sädant, hade | mäst alla Svin triangel-formiga 

 trä-ok pä haisen, hvilket jag sedän märkte mäst brukas 

 öfver alt i de Angelska' Colonier här i landet. Hästarne 

 hade en klafve om haisen, hvarpä hängde et trä, som pä 

 nedre ändanl hade framtil en pinne eller krok, hvilken 

 fastnade i gärdesgärden och tog emot just dä hästen 

 skulle lyfta up framfötterna, at hoppa öfver gärdesgärden. 

 Jag vet ej' om detta sätt altid kan vara sä nyttigt och 

 säkert för hästen. Annorstädes hade de et trä, hvilket 

 med ena ändan var, til ex. bundit vid hästens högra 

 framfot, och med den andra vid samma sidas bakfot, sä 

 at hästarne gingo tämmel. längsamt med dessa fjättrar. 

 En häst kunde väl sälunda ogörligen hoppa öfver nägon 

 gärdesgärd; men sä tyckes, at han nog äfventyrades 

 här med. 



Vid New Francfort redo vi öfver en liten stenbro, 

 och nägot längre fram, ungefär 8 ä 9 Angelska mii frän 

 Philadelphia foro vi öfver en tämmelig stor bro upmurad 

 af bara sten. Hari landet äro ännu ingenstäds nägra mil- 

 stenar eller milstolpar upreste, utan Invänarena räkna 

 som de ungefärligen tycka, sä och sä längt frän det ena 

 stället til det andra. Derefter färdades vi pä en färga 



