Pensylvanien. Philadelphia. 265 



ooh ä nyo anfalla kätten, til dess de göra ända med ho- 

 nom. Lukten af hans urin gär säilän pä en mänad utur 

 kläderna; men om kläderne gräfvas ned i jorden ooh fä 

 ligga der et dygn, sä plägar mästa delen af den elaka 

 lukten vara försvunnen. Afvenledes bruka de ock flitigt 

 gnida ansigte och händer med mull eller jord om nägon 

 blifvit dermed bestänkt; ja somlige halla för samma orsak 

 skul händerna hela länga stunden isänder i jorden; ty 

 med vatten gär han ej sä snart bärt. En viss Ständs- 

 person, som oförtänkt blef af denna katt befuktad, stank 

 deraf sä illa, at dä han ville gä in i nägot hus, flydde 

 antingen alla undan honom som för Pesten, eller budo de 



honom, vid det han öpnade dören, fara ända til 



och ej komma in i deras hus; sä at mannen aldrig varit 

 sä illa utstält i alla sinä dagar. Hundar, som varit i färd 

 med denna katt, fä ej pä par dagar nalkas til husen. Jag 

 säg en morgon pä en marknad uti Philadelphia, hvad 

 kastande det var af alla människor efter en hund, hvilken 

 tvifvelsutan litet förut varit för närä til en Polcat, hvaraf 

 han gräseligen luktade. Han toltes ej pä längt häll komma 

 när nägon människa. Ofta, dä en reser eller gär i skogen, 

 kännes lukten deraf pä hela länga stycket. Ibland kom- 

 mer man pä de ställen i skogen, der det hela länga trakten 

 luktar sä stärkt, at man mäste halla sig för näsan, hvilket 

 gifver tilkänna, at denna katt dä är i nägden, eller hafver 

 ej längt förut vistats pä samma ställe: är vädret med, 

 eller ock dä det om aftnarna sent är helt lungt, kännes 

 denna förgiftiga lukt pä nog längt häll. En sadan katt 

 kom en natt om vintern 1749, helt närä til gärden, | der 

 jag vistades, tvifvelsutan läckad efter et dödt lam, dä den, 

 vid det hundarna jagade efter honom, gaf frän sig en sä 

 vedervärdig och genomträngande stank, at jag näppeligen 

 annat visste, der jag läg i sängen, än at jag skulle qväfjas 

 bärt: kona rämade helt högt deraf. När han var bärta, 

 försvan ändteligen lukten smäningom. Vid slutet af samma 

 är hade et af dessa förtretliga djur practicerat sig in i 

 vär källare; men utan at nägon den ringaste lukt kunde 

 kannas deraf, (ty de gifva ej frän sig denna stygga lukten 



