270 Pensylvanien. Philadelphia. 



til America, antingen frän Grönland, eller frän Norra 

 delarna af Europa eller Asien. Ingenieuren Herr L. Evans 

 och ätskillige andre sade sig fätt af flera den berättelsen, 

 at en Ängelsk Gentleman eller Ständsperson, som bodt i 

 Nya Ängland, och haft rnycken lust med jagt, och der- 

 före lätit komma pä fartyg en hop Räfvar frän gamla 

 Ängland, dem han sedän släpt lösa pä sinä gods här i 

 landet, at framdeles fä roa sig med deras jagande. Detta 

 skal vara skedt vid första början af Nya Anglands be- 

 sättjande med Europeiske invänare. Desse Räfvar menas 

 sedän hafva sa förökt sig, at alla de röda, som nn finnas 

 här i landet, skola af dem leda sin härkomst. De räknas 

 ibland de värre skadedjur här ä orten; ty de läta ej 

 p. 387 benöja | sig allenast med samma hemtamda foglars dö- 

 dande, som näst förut är omtalt vid den grä Räfvens 

 beskrifning; utan de göra ock tidiga anfall pä Lamm, dem 

 de halla til goda. Derföre betales efter Pennsylvaniens 

 Lag 2. skillingar, som et praemium, ät den, som dräper 

 en gammal Räf af detta slägtet, och en Skilling för en 

 dess unge; uti de andra Provincier är ock utsatt lön för 

 den, som rödjer et sadant skadedjur utur vägen. Skinnet 

 upsökes af Handlande, som gifva derföre lika mycket, som 

 för de gräas, nämligen 272 Skilling Penns. mynt. 



Varg. — Af Vargar finnes i dessa länder 2:ne varie- 

 teter, som dock tyckas vara et och samma slag, nämligen 

 en art, som är gulaktig eller närmare Ijusgrä, och den 

 andra svart eller hei mörkbrun. Alle gamle Svenskar 

 berättade, at i deras barndom, och än mer vid de Svenskas 

 första ankomst hit i landet, fans här ganska mycket Vargar, 

 sä at man ofta dä hörde dem tjuta och ulfva hela nät- 

 terna. De gjorde ock ofta skada pä fär, svin och annan 

 ung och smä boskap. När Villarne nägot efter de Svenskas 

 och Angelskas hitkomst blefvo ansatte af käppor, en sjuk- 

 dom, den de dä fingo af Europeerna, och den de aldrig 

 förr vetat af här i landet, dödde mänga hundrade af dem 

 deruti, sä at de mäste Villar uti Nya Sverige derigenom 

 blefvo utödde. Vargarne, som dä blefvo läckade af lik- 

 lukten, kommo til dem i sä stor myckenhet, at de äto ej 



