Pensylvanien. 285 



hafva de sökt up alla källor, som värit i nägden vid nägon 

 deras äng, och i stället at bäcken frän dem runnit när- 

 maste vägen ned til dälderna, hafva de ledt vatnet sä 

 högt som görligt värit, och de funnit nödigt, pä de högre 

 sidorna af ängarna, derest de frän hufvudbäcken lätit som 

 oftast gräfva smala rännilar ned ät ängen, at vatnet köm- 

 mit at rinna mäst pä alia sidor öfver den samma. Ibland, 

 der nägon däld var, leddes vatnet uti trä-rännor deröfver 

 til andra sidan, och sä deltes det omkring genom helt 

 smala rännilar til alla ställen, som de ville. At fä vatnet 

 at gä desto högre, och pä det de mätte kunna leda det til 

 flera ställen, hade de upmurat höga dammar vid sjelfva 

 kallan, deri vatnet samlades, til dess det kom til den 

 högd, at det mäste gä den väg de ville hafva det. Ofta 

 har omtanka och flit gätt sä längt, at da de funnit 

 nägon bäck i skogen, som lopp en hei annan väg, 

 än ät ängen, och de dock genom vattupasset och den 

 emellanliggande markens betraktande kunnat finna, at de 

 voro i ständ, at leda vatnet dit, hade de gjort en dam, 

 at hindra vatnet frän dess förra gäng, och fört det rundt 

 omkring sidorna pä mänga backar, ofta til en Angelsk 

 mils längd och mera, samt ibland uti trä-rännor öfver 

 dälder, til dess de fätt det til ängen, dä de utdelt det pä 

 ofvannämde sätt. En som icke sjelf detta sett, kan näppe- 

 ligen tro, hvad ymnighet af skönt gräs kom at växa pä 

 dessa ängar, enkannerligen närmast til rännilarna, dä pä 

 andra, som ej sä handterades, gräsväxten stod helt usel. 

 Ängarne lägo här gemenligen i dalar, och en eller flere 

 deras sidor voro sluttande, sä at en helt lätt kunde fä 

 vatnet at | rinna utföre dem. Desse ängar, som här i lan- P- 401 

 det sä sköttes, slogos gemenligen hvar sommar 3. gängor: 

 men det är ock at märkä, at sommaren varar här 6 a 7 

 mänader. Om nägon kalla eller flytande vatten var i 

 nägden, eller ock ej för längt frän nägon äng, men kunde 

 dock ledas til den samma; lämnades den ej gerna, med 

 mindre de sökte göra nytta deraf. 



Löfvet var nu fallit af alla trän, bäde Ekar och 

 andra, som här pä orten om vintern pläga mistä dem. 



