286 Pensylvanien. 



och lag i skogen til et qvarters högd pä marken. Detta 

 Löfvets ärliga affallande tyckes ju ej annat kunna, än 

 ansenligen oka svartmyllan; dock var cl en här i skogarna 

 ej öfver en tvärhands tjocklek, hvarunder en tegel-färgad 

 lera utblandad med en lika färgad sand tog emot. Un- 

 derligt, at en jord, som tör hända ej värit rörd sedän 

 synda-floden, skulle hafva sä litet svartmylla pä sig; men 

 härom mera längre f ram. 



Machine at tilreda Sur-käl. Hos en Tysk fick jag 

 se en synnerlig Machine, hvilken lian vid denna tiden 

 brukade, att skära sönder käl-hufvuden med, livaraf Sur- 

 käl skulle göras. Och som detta sättet, at fa sönder kälen, 

 gär mycket fortare, än med de vanliga Sur-käls-knifvar, 

 som likna til skapnad et Latinskt S, det vi bruke; sä vii 

 jag beskrifva sättet här kärteligen. Man hade gjort som 

 en ränna utaf bräder med flat och jämn botten, af 6, 

 qvarters längd, bredden af botten 7 tum, högden af si- 

 dorna 2 tum; midt uppä denna rännas botten var et stort 

 fyrkantigt häl inemot af samma bredd, som botten, samt 

 P 408 4 tums längd un | gefär. Öfver det samma suto 3:ne knifvar 

 efter hvarandra. Bredden af hvardera knifven var Vj^ 

 tum. De voro satte med ägget sa sluttande, som järnet 

 uti en höfvel, om icke mera, samt sä stälde, at baken af 

 den föregäende ligger under det hvassa af den följande. 

 Distancen eller vidden emellan det hvassa af den ena 

 knifven och baken af den andra, var '^j.^ af en Geom. 

 Linea; det var deremellan, som kälen skulle gä. Med 

 ändarna voro knifvarna fäste uti sidorna af rännän. Uti 

 rännän var satt en bottenlös fyrkantig läda af samma 

 bredd som rännän, men et qvarter och 4 tum läng, samt 

 et qvarter hög. Denna lädan sköts fram och tilbaka längs 

 efter rännän, da en ville skära sönder kälen, och gick 

 med nedre sidorna in uti sidorna af rännän, pä sätt nastan, 

 som et läck skjutes igen i en läda. När de ville skära 

 sönder kälen, lades rännän pä en tunna eller annat tjenligt 

 käril, sä nämligen, at hälet, der knifvarna sitta, kom at 

 stä midt öfver tunnan eller kärilet; derpä lades käl-huf- 

 vudet i den bottenlösa lädan, och trycktes ned med den 



