298 Pensylvanien. Philadelphia. 



at tanka sä? den gamle mannen hade svarat, at emedan 

 han, da han kastade ut lodet, kunde se det samma i vatnet 

 pä längt flera famnars djup, än nägonsin eljest var vaniigt, 

 och vatnet sälunda var i hast ganska klart blifvit, sä var 

 detta et tecken, at beredelsen nu skedde i hafsvatnet til 

 en Orcan. Herr Kock säg ock med egna ögon, at vatnet 

 var sä klart; derföre hade han ut bätarna, at hjelpa under 

 med roende, sä at han innan aftonen kom i god hamn. 

 Men förr än han hant f ram, började vägorna gä alt större 

 och större pä hafvet, hvilket stod som en sjudande gryta, 

 423 fast intet väder märktes i luften. Följande natten | kom 

 Orcan, hvilken var sä häftig, at icke allenast mänge skepp 

 förgingos, och taken af husen togos bärt, utan Herr Kocks 

 jagt och andre Fartyg, som lägo i en god hamn, blefvo 

 ändock af vädret och vatnets häftiga upstigande drefne 

 sä längt up pä landet, at nägra veckor gingo förbi, innan 

 de fingo dem ut i vatnet igen. 



Haj. En gammal Holländsk Skeppare sade, at han 

 en gäng fätt en Haj uti fjerden utan för New- York. Dä 

 den samma upskars, fans uti dess mage en ganska stor 

 myckenhet älar. 



Den 18 Novemb. 



Om morgonen gick jag ut til Herr Bartram, och 

 kom in til staden tilbaka samma dag efter middagen. 



Indianernas Ler-käril. Herr Bartram viste mig en 

 stor kruka af ler, hvilken blifvit funnen ned i jorden här 

 i landet, der Indianerne fordom bodt. Den som först 

 funnit den, brukade at halla f ett deruti, at smörja läder 

 med, och af honom säldes hon til Herr Bartram. Hon 

 var ännu aldeles hei och oskadd. Jag kunde ej blifva 

 varse nägon glasering eller färg derpä; men eljest var 

 hon utanpä mycket utkrusad och väl gjord. Utom denna 

 viste han mig ätskilliga bitar af sönderslagne ler-käril, 

 dem Indianerne i forna tider betjent sig af. Af alla dessa 

 bitar syntes, at Indianerne ej gjordt dessa käril af bara 

 ler, utan blandat andra Materialier deri, dem de kunde 



