X Inledning. 



minskades af den otaliga myckenhet af myggor, hvaraf 

 desse skogar voro fulle. Af örter fanns här ätskillige; 

 men de stodo nog glest, mest som i vara skogar, där 

 boskapen gjort dem tunna, fast nastan aldrig nägon bo- 

 skap värit här." 



I det som fästning öfvergifna Fort Anne Iät Kalm 

 göra at sig en ny, större bät af bark, hvars förfärdigande 

 han omständligt beskrifver — för att sedän utropa: „och 

 si! detta är korteligen beskrifningen pä detta fartyg". Med 

 denna bät, som bekvämt rymde fyra män ocli bagage, 

 skulle resan fortsättas längs Woodcreek tili Fort S:t Frederic 

 i Kanada. Färden blef äfventyrlig. När man laser Kalms 

 skildring af denna del af resan, kommer man, trots af- 

 saknaden af flykt och fantasi i hans okonstlade och litet 

 torra framställning, ofrivilligt att tanka pä indianromanerna. 

 Genom en lycklig slump räddade sig Kalm och hans 

 följeslagare frän att falla offer för nägra pä krigssträt va- 

 rande indianers hämndlystnad. ,;Vi rönte", uttrycker Kalm 

 själf förhällandet, ,;i anseende tili dessa efter blod törstande 

 barbarer, den goda Gudens synnerliga värd om oss" (s. 179). 

 De talrika bäfverdammarna och träd, som fallit ned eller 

 som fransoserna med afsikt fällt ned i älfven för att hindra 

 engelsmännen att framtränga, försvärade dessutom i hög 

 grad färden med barkbäten. Lyckligtvis mötte Kalm sex 

 franska soldater, som hade tili uppgift att ledsaga tre 

 engelsmän frän Fort S:t Frederic tili Saratoga. Af dessa 

 erhöll han den ena af deras näfverbätar mot att lämna 

 sin svaga barkbät ät dem för transporten af deras pro- 

 viant. Men färden med den nya bäten gynnades icke 

 tili en början af tur. Kalm och hans följeslagare togo 

 miste om farleden och mäste efter 12 engelska mils färd 



