XVIII Inledning. 



orätt kallar Verandrier) erbjuder ur geografiskt-historisk 

 och arkeologisk synpunkt stort intresse (s. 261 ff.) och 

 har uppmärksammats af historiker i vara dagar (se Kings- 

 FORD, History of Canada, III, s. 379 f.). 



Kalms skildringar af jesuiterna, prästerna och barfota- 

 munkarna (ss. 272 — 281) och af nunneklostren (ss. 266, 

 281, 302) — hvilka sistnämnda särskildt synas ha intresserat 

 honom, ty han besökte ej mindre än tre sädana i Quebec 

 eller dess omgifning — läsas med nöje ännu i dag. En 

 kanadensisk författare (Roy, a. a., s. 22) har anmärkt att 

 lutheranen sticker fram i teckningen af t. ex. barfota- 

 munkarna, i hvilken sälta och sanning blandas. Man kan 

 ock förstä att Kalm säsom protestant icke fann alit till- 

 talande i Kanadas religiösa lif; redan da ansägos för öfrigt 

 kanadenserna ,;af bägge könen" vara mer stränga i sin 

 katolicism cän fransmännen i moderlandet. Endast en 

 protestant kunde tilläta sig en anmärkning sadan som 

 Kalms om päfvens förhällande tili bäfverköttet, hvilket ats 

 af katolikerna pä de s. k. magra dagarna, att ,;Hans Helig- 

 het Päfven har uti sitt system, pä sätt som mänge af de 

 gamla zoologi, fört bäfvern bland fiskarna" (s. 385). 



Eör seder och bruk har Kalm skarpt öga. Han an- 

 tecknar säsom en egendomlighet för fransmännen i Kanada 

 ,;att, dä nägon prustade [nyste], gjorde de tillstädesvarande 

 en reverens" och att man icke hälsade pä alla pä gatan, utan 

 blott pä bekanta och de förnämare, m. m. d. Kvinnornas 

 ställning och bruk, men ocksä deras utseende, intresserar 

 speciellt Kalm. „Fruentimren voro pä det högsta mana 

 om att utkrusa sitt hufvud; häret skulle alltid ligga i lockar 

 och dageligen pudras, fast hon aldrig viste sig utom 

 dörren och fast hon i öfrigt gick med en kort, smutsig 



