Nya Jersey. Racoon. 11 



innan; cläruti kommo dock alle öfverens, at ärligen f oras 

 hit öfver, en hop af sädane skade-djur pä de skepp, som 

 anlända fran Europa ocli andra orter. Men Herr Bartha:*! 

 pästod, at desse Rättor värit här i landet för Europeernas 

 hitkonist; ty lian har sett en myckenhet af dem vid de 

 höga bärgen, som ligga ofvanför de Angelska Colonier, 

 ooh kallas Blew mountains, hvarest de hafva sit tilhäll 

 under ocli imellän stenarna, samt in i de underjordiska 

 grottor, som där finnas. Om dagarne lägo de altid stilla, 

 sä at en aldrig liörde eller säg til nägon; men om nät- 

 terna voro de framme och gjorde et grafveligt buUer. 

 När ändteligen köiden begynte nu sä häftigt taga til, 

 tycktes de hafva likasom lagt sig i dofva; ty iinder hela 

 den tiden, som det var mycket kalit, hördes ej den rin- 

 gaste knäpp eller kn^^ af dem hvarken dag eller natt. 

 Det är at märkä, at aldrig spjäll brukades hvarken hos 

 de Svenska eller Angelska i nägot hus, föga pä mellan- 

 taket nägon fyllning, utan merendels bara lösa bräder. 

 Mer än ofta voro väggarna i trähusen, däri de bodde, ej 

 myssjade, sä at deras stugor däri de eldade, ej voro stort 

 varmare än uthus. I de kamrar folket sof om nätterna 

 eldades nastan aldrig, ehuru vintren ibland var nogsträng: 

 därföre hade desse Rättor ringa eller ingen hjelp af var- 

 man om vintertiden; men sä snart det blef blidt igen, 

 lato de äter infinna sig. Vi observerade ätskilliga gängor 

 denna vinter, at nasta natten förut innan nägon häftig 

 köld skulle infalla, voro Rättorne ganska oregerlige: lupo 1 

 omkring, och bullrade hela natten emot ali vanlighet. Det 

 var likasom de hade vetat förut, at nägon stark köld 

 skulle komma, och at de sälunda i tid ville äta sig mätte, 

 eller förse sig med mat tils köiden kom. I blidt väder 

 brukade de, at draga bärt äpplen och andra matvaror. 

 som de rädde med. Vi kunde sedän altid, dä de nägon 

 natt ovanligen bullrade och voro snäle, vara helt säkre 

 därpa, at köiden skulle blifva sträng igen, som slog aldrig 

 felt. At de grä Ickornar här i landet hafva samma egen- 

 skap, är tilförene Tom. II. p. 410. 411. omtalt. När sa 

 desse, som de ordinaire smä Mössen förtärde Maysen, ato 



12 



