Nya Jersey. Racoon. 43 



tion med denna Kätniss. Eljest fann jag ock längre tii 

 Norr här i America, de andra variationer af Sagittaria, 

 som vi hafve hos oss i Sverige. 



Taaho, äfven ock Taahim, kallades fordom af Yillarna 

 en annan ört, hvars rot de likaledes brukade til mat. 

 Somlige af dem har ock kallat denna örten Tuckah; hos 

 mästa delen af de Svenska hette hon ännu Taaho. Hon 

 växer pä sumpiga ställen i kärr, och äro Svinen ganska 

 snäle efter dess rötter, hvilka däraf blifva mycket fete. | 

 De besöka därföre flitigt de ställen, där desse rötter växa, 

 ocli ser raan Svinen ibland sä böka efter dem ned i gyttjan, 

 at de ofta falla med hela kroppen under vattnet, endast 

 at litet af bakdelen stätt up i vädret. Säledes är det ej 

 underligt, at desse rötter nu äro mycket utödde pä de 

 ställen, där mycket Svin hälles. Rötterne växa ibland til 

 den tjocklek, nastan som en människas lär. Da de äro 

 färske, bita de som eld pä tungan, hvarföre de ock da 

 hällas vara för människan som et förgift; därföre vägade 

 ock Indianerne aldrig, at äta dem rä, utan tilredde dem 

 pä följande sätt: de samlade en stor hop af dessa rötter, 

 gräfde sedän en sä stor läng grop, at de samlade röttei' 

 däri kunde rymas, ibland af 2 eller 3 famnars längd, och 

 mera, häruti lades rötterne och öfvertäcktes med den ur 

 gropen upkastade mnllen, pä hvilken gjordes en stor eld, 

 den de lato brinna, til dess de tyckte det vara nog. Se- 

 dän togs elden bärt, rötterne gräfdes up, och ätos begärigt 

 af Indianerna; och skola desse rötter, sälunda tilredde, 

 smaka sä väl som Potatoes. Villarne brukade aldrig at 

 tärka och förvara dem, utan togo dem altid färska utur 

 karret, när de dem behöfde. Denna Taaho är Ä7^um (vir- 

 ginicum) acaule, foliis hastato-cordatis acutis, angulis obtusis 

 Linn. hort. cliff. 434. spec. 966. Det är underligt, at örten 

 Arum, med sinä närmaste slägtingar, hvilkas rötter räa 

 bränna som en eld pä tungan, och merendels sä rä äro 

 hei eller half förgiftige, dock ätes af människan uti flera 

 verldenes delar. Huru hafva de först funnit pä, at en sä 

 motbjudande ört vore tjänhg til spis, och at det förgiftiga 

 brännande pä tungan skuUe genom elden | kunna förtagas? 



53 



54 



