Racoon. 61 



början af April; (alt gamla stylen). De Svenske hade da 

 för en sägen: Pask bittida, Pask sent, altid gräs; hvilket 

 de förstodo pä det sätt, at ehuru bittida Pask kom, hade 

 dock gröna gräset vuxit sä längt, at de ej mera behöfde 

 gifva boskapen nägot inne eller hemma, utan de kande 

 da föda sig ute. Men, tör hända, at detta kan pä föl- 

 jande sätt uttydas: i forna tider var här mycket mindre 

 boskap, än nu, och skogarna däremot fulle af gräs och 

 örter, at det stod up til midjan pä karien, som de gamle 

 enhälligt berättade; nu är en stor del af graminibus annuis 

 och andra annuella växter genom den myckna boskapens 

 ärliga bete aldeles utödd, som den tiden i början af Vären 

 kunde grönska, och göra, at de tyckte, at ali ting dä var 

 förr framme, än nu. Se äfven Tom. II. pag. 436. 



Om somrarna rägnade dä gemenligen mycket mera, 

 än nu. Det var dä här merendels om skörtiden (sä kal- 

 lade de här boende Svenske skördetiden,) et sä ymnogt 

 rägn, at de hade stor svärig | het, at f ä sin säd och hö in. p- "J"" 

 Nu hade i nägra är ä rad värit mycket tarra somrar. 

 Nägon enda tyckte dock, at det nu mäst rägnar sä mj^cket, 

 som förr. 



Alle kommo därutinnan öfverens, at väderleken i 

 deras ungdom var pä längt när ej sä ofta skiftande och 

 ostadig, som den nu för tiden är mäst hela äret igenom; 

 ty nu kan ofta ske alla tider pä äret, at rätt som den 

 ena dagen är ganska varm, blir strax den andra nog kali, 

 eller tvärt om. Ja, mer än ofta händer, at väderleken 

 ombyter sig flera gängor pä en dag, sä at, dä det om 

 morgonen är nog varmt, kan det samma dag kl. 10 f. m. 

 bhfva NW. vind och helt kalit, och nägot efter middagen 

 kommer äter varm väderlek igen. At här nu äro pä en 

 dag sädane hastige förändringar i väderleken, kunna minä 

 Meteorologiska Observationer tilfyllest bestyrka. Desse 

 hastiga förändringar tros mycket förorsaka, at folket i 

 gemen nu ej är här sä friskt, som i forna dagar. 



Alle voro ock.däruti ense, at vintren, som inföll om 

 Hösten är 1697, och varade in pä Yären 1698, var den 

 aldrakallaste och strängaste, som de öfverlefvat. 



