Racoon. 63 



larnas fiskebragd bestär ibland | hei och hälinä cläraf. p- 79 

 Europeerne sjelfve göra nu ingen ting däraf, sä mycket 

 jag kunnat finna. 



F/ax, och äfven Cai-tail, kallades här et slags gräs, 

 som växte vid och uti vatten af invikar, äar, samt i stora 

 djupa vattugölar. Här bruka de, at taga bladen, väfva 

 eller fläta dem tilsamman, och göra däraf stora aflänga 

 kransar eller ringar, dem de hänga pä hästhalsen imellän 

 lokorna eller rankorna och hästmanken, at hindra, det 

 hästhalsen vid dragningen ej skal fä af lokorna nägon 

 skada. Botten eller sätet uti karmstoJar var pä mänga 

 ställen hei och hallen gjord af dessa blan, tilhopa flätade. 

 I forna tider brukade de Svenske det luddiga, som är 

 omkring frön, i stället för dun i sängkläder; men som de 

 toddade och valkade sig mycket ihop, när de blifvit bru- 

 kade nägon tid, hafva de nu aflagt dem. Dess synnerliga 

 nytta i Medicine här pä orten gär jag förbi och lemnar 

 det til Medicis. Denna växt är Typha latifolia. Linn. 

 Flor. svec. 830. 



Landlök heter hos de Svenska et slags lök, som nu 

 växte mäst pä alla sandblandade äkrar, och är mycket lik 

 den, som hos oss i Sverige plägar bittida upväxa pä skogs- 

 backar. De Ängelske kallade honom Garlick. Pä somliga 

 äkrar växte han i ganska stor myckenhet. Dä Korna gingo 

 pä dessa äkrar, och äto af denna lök, smakade bäde deras 

 mjölk och det däraf kärnade smöret sä starkt däraf, at 

 det näppeligen kunde ätas. Ibland köptes pä markna- 

 derna, som hällas Ons- och Lögerdagar i Philadelphia, 

 smör, hvilket smakade sä starkt af denna Lök, at det ej 

 kunde brukas til nägon ting. De tilläta ej Kona | beta P- SO 

 pä de ställen, där den växer i ymnoghet, utan endast 

 andra kreatur. När boskapen fär äta mycket däraf om 

 sommaren och de sedän slaktas om hösten, smakar köttet 

 sä starkt af lök, at det svärligen kan ätas. Denna lök 

 kommer mycket tidigt fram om vären, och är AUium 

 arvense, odore gravi, capitulis bulbosis rubentibus. Grön. 

 flor. virg. 37. Hästar lemnade honom altid oäten. 



At utur min dagbok här införa, när en och hvar af 



