Nya Jersey. Eapaapo. 



pä botten i vattu-dammar och andra stillastäende vatten, 

 där de ligga helt tyste och som i en dvala hela vintren 

 öfver; men sä snart väderleken om Vären blir varmare, 

 börja de krypa fram ur sinä gömmor, och Iata höra sin 

 röst. Om Vären är mycket tidig, Iata de redan höra sig 

 i slutet af Martii mänad, (styl. vet.) men om han är nägot 

 senare, sä komma de, alt efter väderleken, antingen tidi- 

 gare eller senare fram i April mänad, (styl. vet.) De 

 ställen, hvaräst de i synnerhet hafva sit hemvist, äro store 

 vattu-dammar eller smä träsk af stillastäende vatten, hvaräst 

 de i tämhg ymnoghet somligstäds finnas; men ej gerna i 

 rinnande vatten. Här blir et fasehgt skräl, dä de äro 

 112 rnänga tilhopa, och alla sätta til med fuU hals pä | en 

 gäng. Deras läte liknar helt noga en oxes eller tjurs 

 rämande, som blifvit nägot litet hes, at rösten ej är sä 

 aldeles ren. De skräla ibland sä til, at om 2:ne personer 

 stä vid vattu-dammen, skal den ena näppeligen höra, hvad 

 den andre säger. De bullra och rämä alla tillika: när en 

 af dem tystnar, sä tystna de ock alla pä en gäng, halla 

 sä en liten stund tyst, och begynna äter igen. Det tyckes 

 likasom nägon af dem vore hufvudman och anförare för 

 de andra, sä at dä han begynner böla, begynna ock alle 

 de andre, och dä han stannar, tystna ock alle de andre: 

 likasom denne sälunda skuUe gifva anledning bäde när 

 alle skola börja ropa, och när de skola sluta. När deras 

 anförare liksom ger tecken, at de skola stanna, läter han 

 ungefär j^up. Om dagarna skräla de säilän sä mycket, sä 

 framt det ej är mulit väder; men deras förnämsta tid är 

 om nätterna. Om aftnarna, när det är tyst, kunna de 

 ibland höras mäst en Svensk fjerndels väg. De sitta, när 

 de skräla til, gemenligen i vattu-brynet vid sidorna i 

 buskarna, och sticka hufvudet up ur vatnet. Om en dä 

 gär sakta och varsamt, kan en komma dem helt närä, 

 innan de hoppa bärt. Sä snart de fä duka sig under 

 vatDet, fast det ock är helt grundt, tro de sig vara säkre. 

 Ibland gä de och sätta sig et stycke frän vattu-dammen 

 eller träsket pä torra marken; men sä snart de märkä 

 nägon fara vara pä färde, hasta de sig med stora skutt 



