108 Nya Jersey. Racoon. 



olycka. Gemenligen koramer han här fram i slutet af 

 Martii mänad efter gamla stylen. Af alla ormar här finnas 

 är denna den snällaste; ty han far sä fort, at en hund 

 näppeligen kan taga honom fast: därföre, da han ibland 

 ränner efter folk, är nastan ogörligt, at komma undan för 

 honom; men ly ekan därvid är, at hans bet ej är för-giftigt 

 eller farligt; ty mänge hafva blifvit bitne af honom i 

 skogen; men haft näppeligen mera mehn däraf, än om 

 de sarat sig sä mycket med en knif. Det särade stället 

 blir endast ömt nägon tid. Han gör eljest ingen skada, 

 undantagandes om Vär-tiden, da han är i sin brunst, och 

 i sjelfva samman-parandet med honan; ty om nägon da 

 kommer, och hindrar honom, blifver han sä förtretad, at 

 han ränner efter hvem det är med alla krafter. Far han 

 p. l:^H da I nägon för sig, som är rädd, sä blir den illa utkom- 

 men. Jag hafver känt flera, hvilka vid et sädant tilfälle 

 sä satt til fötters undan honom, at de ment, det de skuUe 

 löpa andan utur sig; emedan ormen fölgt efter sä hastigt 

 som en pii. Den som da kan sansa sig sä mycket, antingen 

 dä or-men först kommer rännande, eller ock nnder det 

 han Springer undan honom, at han kan med en käpp 

 eller annat sätta sig til mot-värn; sä vändei' han gärna 

 om, och gifver sig sjelf pä flykten; men ibland är han 

 ändock sä djärf, at han likafuUt rusar fram ända in til 

 en, och stannar ej, innan han far en god släng. Det för- 

 säkrades af alla, at om han hinner up en, som ständigt 

 löper undan, och ej har mod, at sätta sig til mot-värn, 

 slingrar och lindar lian sig sä om dess fötter, at den som 

 flyr, ej mer kan springa, utan mäste stupa omkull, dä han 

 biter nägra gängor i benet, eller det han fär uti, och sä 

 far han sin väg igen. Jag vil anföra tvänne Historier, 

 som upplysa detta: Doctor Golden berättade mig, dä jag 

 vistades i Nya York, at han om Vären är 1748, haft vid 

 sin gärd pä landet atskilliga arbets-karlar, hvaribland var 

 en, som nyligen kömmit frän Europa, hit til landet, och 

 altsä ej mycket visste om ormens egenskaper. När de 

 andre karlarne fingo se, hvar en stor läng svart-orm hölt 

 pä at para sig med honan, narrade de denna främmande 



