Nya Jersey. Racoon. 109 



karien, at gä dit och siä ilijäl honom, hvilket han med 

 en liten käpp företog sig at uträtta. Sä snart han kom- 

 mer inemot där ormarna lägo, blifva de lionom varse, da 

 hänen, förbittrad, lämnar sit nöje, och som en pii kommer 

 farandes mot drängen. Denne, som minst väntat et sädant 

 mod hos orjmen, förskräkt, kastar i räddhogan käppen p. 139 

 frän sig, och gifver sig til fötters det mästa han orkade 

 och förmädde. Ormen sätter efter, fär honom fast, lindar 

 sig flera gängor omkring hans ben, sä at karien föll om- 

 kull, och hade sä när af förskräckelse mist förständet. 

 Han blef ej ormen förr qvitt, än han omsider sa mycket 

 repat mod, at han fick ut sin knif, och skar honom pä 2 

 a 3 ställen tvärt af. De andre karlarne sägo med nöje 

 pä denna leken, utan at göra honom det minsta biständ, 

 de skrattade endast därät. Ätskillige i Albany förtälde 

 för mig en händelse, som där tildragit sig med en Jung- 

 fru, hvilken om sommaren gick utanför staden tillika med 

 andra flickor, och hade sin Neger eller svarta Slaf med sig. 

 flon sätter sig ned i skogen pä et ställe, da de andre 

 lupo omkring, och innan hon visste ordet af, kommer en 

 svart-orm, hvilken blifvit oroad i sit kärleks-verk, och löper 

 under hennes kjortlar, slär sig midt om lifvet, at flickan 

 af förskräckelse och ormens klämmande faller ned och 

 dänar. Negern, som kom och fann henne i detta tilständ, 

 antingen han da trodde, at nägon svart-orm kömmit til 

 henne, eller at han ville bruka de medel, som somlige 

 betjäna sig af, at fä en dänad til lif igen, lyfter up kjort- 

 larna, finner svart-ormen där, som lindat sig omkring 

 hennes lif sä tätt han kunde. Negern var ej i ständ, at 

 fä honom lös, innan han mäste skära honom af, da flickan 

 ändtehgen kom til sig igen; men som Negern dä kom, at 

 fä ögna henne för närä, kunde hon aldrig mera tola, at 

 se denna Negern för sinä ögon, utan blygdes sä mycket 

 däröfver, at hon likasom tränade bärt, och ändteligen dog. 

 Pä andra tider om äret är denne orm | mera benägen at 

 löpa undan, än ränna efter folk; dock försäkrades af flera, 

 at han äfven längt in pä sommaren, dä han ej mera är i 

 sin brunst, jämväl förföljer folk, i synnerhet barn, näm- 



140 



