110 Nya Jersey. Racoon. 



ligen da, när han ser nägon är rädcl, och sätter til fötter 

 undan honom. Ja, ätskillige pästodo och beropade sig 

 pä egen förfarenhet, at en ibland kan reta honom til at 

 jaga efter sig, om en kastar nägot efter honom, och be- 

 gifver sig sedän, at springa undan. Jag kan ej gärna 

 med fog draga detta i tvifvelsmäl, emedan det är mig 

 berättat af sä mänga trovärdiga personer; men för mig 

 har det aldrig velat lyckas: jag har altid, när jag sett 

 honom, dels börjat löpa undan, dels slängt nägot efter 

 honom, och sedän satt til fötters frän honom; men jag 

 har aldrig kunnat förmä honom, at komma efter. Om han 

 ansedt mig för en illistig frestare, eller hvad, vet jag icke. 

 Han har gemenligen af alla krafter farit til vägs frän mig, 

 som en pii. Nastan alle här i landet tillade denna ormen 

 en sadan kraft, at förkjusa Foglar och Ickornar, som är 

 omtald och beskrefven i Andra Tomen pag. 197, 415, 416; 

 sä at Fogeln eller Ickornen, som sitter up i trädet, och 

 pä hvilken denna ormen, som ligger där nedanföre, fäst 

 sinä ögon, mäste komma ned frän trädet, och löpa honom 

 midt i gapet, som chi upsvälger den samma. Jag vet ej, 

 hvad jag skal säga härom: jag har aldrig sjelf sett det; 

 men jag har uti min Dagbok upteknadt nägra och tjugu 

 personer, och bland dem ätskilliga de aldratrovärdigste 

 Män, som nägonsin kunna gifvas, hvilka med en mun, 

 fast ofta pä vidt frän hvarandra skilda ställen, berättat, 

 p. 141 ocli pä deras tro och ära försäkrat, at de med egna | ögon 

 sett, (och somlige af dem det flera gängor,) huru denne 

 svart-ormen förkjusat Ickornar och Foglar, som setat up 

 i trän, i det ormen legat nedanföre, och haft sinä ögon 

 tätt och skarpt fästa pä fogeln eller Ickorn i trädet ofvan- 

 före, hvilken qvidt och lätit mycket illa. Ickorns eller 

 Fogelns läte sades vara vid det tilfället sä qvidande, at 

 en innan en ser dem, kan af lätet visst veta, at ormen 

 dä häller pä, at förkjusa dem. Ickorn eller Fogeln far up 

 och ned i trädet, med et sädant jämrande, och kommer 

 alt närmare och närmare ned til ormen, hvars ögon äro 

 orörligen fäste pä den samma. Det tyckes, som desse 

 arma kreatur genom löpandet eller hoppandet up för trädet 



