112 Nya Jersey. Racoon. 



nät, som lionom fängslat. Ickorn liar hoppat och Fogeln 

 har flugit pä samma ögnableck, som en pii bärt, lika som 

 elden värit efter honom; somlige sade, at da de aldrig sä 

 litet omakat ormen under detta, sä at han mäst se sig 

 omkring, och vändt ögonen frän Ickornen eller Fogeln, 

 hafva desse djuren strax farit sin väg, lika som de sluppit 

 ur nägon snara, utan at stanna pä längt hali. Hvarföre 

 skulle desse nu i hast fara bärt, och ej förr? Hade de 

 förut värit af ormen antingen förgiftade eller sä häftigt 

 p. 143 bitne, at | de ej orkat mera komma frän trädet, utan mäst 

 skrida alt närmare och närmare ned til ormen ; sä hade 

 de ju ej genom ormens dödande eller omakande kunnat 

 ärnä nägra mera krafter mot det djupa sär de fätt. Det 

 tyckes därföre sä kunna uttydas, at ormens pä dem fäste 

 ögon förut förkjusat eller fängslat dem; men detta syns 

 ändock vara bäde orimmeligt och obegripeligt, ehuru det 

 af flera de aldratrovärdigaste personer berättas, och ehuru 

 det här i landet af nastan alla halles för sa visst, at den, 

 som bjuder til at tvifla därpa, vinner ej annat därmed, 

 än allas ätlöje. Andre mä därföre nogare undei-söka denna 

 saken. Han biter de smärre grodor ilijäl och ätei- up dem. 

 När han kommer öfver ägg sä af Höns, som af andra 

 Foglar, hugger han häl pä dem, och super ut alt det som 

 dän är. Dä Höns ligga pä äggen, stjäl han sig i boet, 

 lindar sig om Hönan, och kramar hänne ihjäl: suger ur 

 äggen. Herr Baktram berättade, at han ofta sett denna 

 ormen klifva up i de högsta trän efter Fogel-ägg och 

 ungar, och at han altid gätt med hufvudet förut, dä han 

 skolat ned igen. En af de Svenska förtälde mig, at en 

 af dessa ormar en gang haft en hans Hönas hufvud i sit 

 gap, och vefvat sig i öfrigt sä mänga gängor omkring 

 lienne, at hon ej kom ur fläcken, utan hade nödvändigt 

 mast sätta lifvet til, om ej mannen kömmit hänne til hjelp 

 och dräpit ormen. Hon var sedän lika frisk som förr. 

 Efter mjölk säges han vara ganska snäl, sä at da han fätt 

 vanan i en mjölk-källare, är han svär, at halla därifrän. 

 Man har sett dem äta mjölk ur skäl med barn, utan at 

 hugga eller bita dem, fast barnen ibland knackat dem med 



