Imellän Nya York och Alhany. 129 



nägot högländt. Floden blef ock här mycket bredare än 

 förut, nastan mot en Ängelsk mii. Efter litet seglande 

 sägo vi ej mera nägra bärg närä vid floden, utan pä Östra 

 sidan gick en hög bärgssträckning til NO, hvilkens sidor 

 til mer än liälften af dess högd voro öfvertäckte af jord 

 med skog öfvervuxen, endast at öfversta kulien gemen- 

 ligen var bar; tör hända därföre, at mgen ting kunde där 

 komma fort för den starka solhettan, torrkan och vädrets 

 väldsamhet, som sarama ställen voro underkastade. Pä 

 Östra sidan om floden var landet längt mera upodladt, 

 än pä den W. där vi säilän sägo nägot hus, utan mäst 

 bara skog, ehuru landet var jämt. Vid pass 56 Ängelska 

 mii frän Nya York blef landet ej särdeles högländt, dock 

 öfveralt beväxt med skog, undantagandes at här och där 

 var nagot nybygge uptagit. De förre beskrefne ganska 

 höga bärgen, hvilka vi litet efter middagen lämnade, syntes 

 nu väl öfver ali den andra skogen och landet, pä samma 

 sätt, som Kinnekulle i Västergyllen lyser öfver de andra 

 skogar. Desse nog höga bärg, som kallades | Highlands, 

 stannade pä samma ställe och pa en gäng pä ömse sidor 

 om floden, sä at de ej räckte längre til Norr pä den ena 

 sidan, än pä den andra. Deras sidor voro säilän lodrätt 

 brante, utan liknade til skapnaden höga limpor, och voro 

 pä sidorna gemenligen ej brantare, än at en, fast med 

 möda, kunnat klifva up ät dem. 



Kalk sägo vi brännas pä ätskilliga ställen vid floden, 

 där landet var nägot högländt. Skepparen sade, at de pä 

 dess högländta marker a ömse sidor om floden til nagra 

 Ängelska mils längd gräfde up en skön gräbla kalksten, 

 den de bränna til kalk; men at vi sedän ej skulle fä se 

 nägon kalksten, förrän in mot Albany. 



Vi foro nu förbi en liten udd, som läg pa W. sidan 

 om floden, och kallades Dance. Denna udd sades fatt sit 

 namn däraf, at Holländarne fordom rest dit en gäng och 

 dansat samt hallit sig lustige; men i det samma kommo 

 en hop Indianer, som dräpte dem mäst alla. 



Om aftonen sent kastade vi ankare; emedan vädret 

 aldeles stannade af, och ebben var mot oss. Elfven var 

 här inemot 12. famnar djup. 



9 



165 



