182 Imellän Fort Anne och Fort St. Fredric. 



p. 233 frän det stället vi liaft värt nattqvar| ter. Vi fortsatte 

 säluncla vär resa i början til fots vid sidorna af an. Landet 

 var jämt, dälder här och där, alt öfverväxt med stor och 

 hög löfskog, hvaraf Bök, Alm, Araericanska Linden och 

 Säcker-Lönnen gjorde det mästa och snart sagt det en- 

 daste. Träden stodo glest: landet därunder var fett. 



Efter ungefär en Svensk mils gäng kommo vi til det 

 stället, där Fransoserne lämnat sinä näfverbatar, af hvilka 

 vi efter deras lofven nu togo den ena, med hvilken vi da 

 fortsatte vär resa utföre an, som nu blef ungefär 8 a 9 

 famnai' bred. Landet var pä ömse sidor jämt, ej särdeJes 

 högiändt. Da och da sägo vi nägot bärg, hvars stenart 

 bestod af en grä Quartz, hopblandad med smä fina gryn 

 af en gra Spat. Dessutom voro däri svarta ränder, sa 

 fina, at jag ej kunde se om de bestodo af skimmer, eller 

 af hvad stenslag. Bärgen lägo ofta i strata, den ena 

 hallen pa den andra. Perpendiculaire tjockleken af häl- 

 larna vai- 1 qvarter. Strata gingo fran N. til S; men lago 

 ej horizontelt, utan nagot lägre at N. och högre at S. 

 Längre f ram voro stundom vid sidan af fioden höga och 

 branta bärg, til en del med skog beväxte. Annor-städs 

 bestodo strändei'na af gung-dy, och liknade nog sidorna 

 vid vara träsk, som halla pä at uplandas. Lär landet 

 var lägt och jämt fants ej den minsta sten, hvarken pa 

 fasta landet, eller vid sti-änderna. Landet pa ömse sidor 

 om fioden, där bärg ej voro, var med hög löfskog beväxt, 

 af Alm, Americansk Lind, Sacker-Lönn, Bök, Hickery, 

 och ibland nägon Vattenbok, samt hvitt Valnöt-trä. 



Et gammalt Fästningsverk af upresta stenar var pa 

 et ställe at vänstra handen; men om det blifvit upsatt ai' 

 Villar eller P^uropeer, visste mgen. 



Vi hade nu rest hela eftei-middagen mycket ifrigt, 

 i tanka, at ju förr dess hällre hinna f ram. Vi hade ock 

 mäst alle den tankan, at vi vore pä rätta vägen; men vi 

 vore bedragne; ty in mot aftonen började vi märkä, at 

 gräset i vattnet bögdes mot oss, til et tecken, at ström- 

 men ock gick mot oss, där han dock bordt vara med oss, 

 om vi rodt rätl. Vidare märkte vi af stora tvärt öfver 



231 



