Fort St. Frederic. 185 



dem kömmit nu i hogen, som ntvaldt denna besvärliga 

 vägen. Hade vi ej fätt deras stora och starkt gjorda 

 näfverbät, utan mäst betjena oss af den barkbäten vi 

 gjort, sa hade efter människligt utseende det kunnat se 

 nog äfventyrligt nt för oss: Ty at i minsta blast gifva 

 sig ut pä sä Stor sjö med sä eländigt fartyg, hade varit 

 yttersta vägspeL Skulle vi äter hafva afbidat lungt väder, 

 hade vi kunnat svälta til döds; ty som vi vore utan alt 

 skjut-gevär, och dessutom i dessa villa öde-marker finnes 

 ganska fä djur, dem man varit i ständ at fä fast, sä hade 

 vi til värt uppehälle endast kunnat taga vär tilflygt til 

 Grodor och Ormar, af hvilka, i synnerhet de senare, gafs 

 et ymnigt förräd i dessa ödemarker. Jag kan aldrig än 

 tanka pa denna resa, at jag icke tillika med största vörd- 

 nad erkänner den nädiga Gudens synnerhga omsorg och 

 styrelse. 



Den 2 Julii. 



Om morgonen helt bittida begofvo vi oss äterigen 

 pä resan; emedan det dä var mänsken och lungt, och vi 

 fruktade, at det torde längre in pä dagen börja bläsa 

 emot oss. En och hvar af oss rodde därföre sä mycket 

 han orkade, och kommo vi klockan 8 förr middagen lyck- 

 ligen fram til Fort St. Fredric, som af Ängelsmännerna 

 kallas Crownpoint, hvarest vi med ali ynnest blefvo emot- 

 tagne af Commendanten, Mons. Luisignan; Bemälte Herre 

 var nu en man om 50 är, genom god, väl studerad, hade 

 rest mycket här i landet, och ägde altsä noga kunskap i 

 ätskilligt hvad dess tilständ beträffade. 



En stark torrka sades hafva varit hela denna Sora- ]>. 238 

 maren pä denna orten, sä at de ej fätt rägn sedän Vären 

 näst förut. Af den häftiga hettan tvingades växterna 

 mycket. Pä alla torra backar var gräset och en stor hop 

 övtev aldeles bärttärkade. Smä trän, som stodo vid hälle- 

 bärg, dem Solen gjorde mycket heta, hade bärtvissnade 

 löf. Pä äkrarna stod Säden ganska eländig. Hvetet hade 

 ej ännu kömmit i ax, och ärterna icke uti blomma: mäst 



