Fort St. Freäeric. 197 



8 qvarters, a 3 alnars högd, och 6 qvarters tvär-linier: 

 andre nägot mindre. De voro nastan alla af en art; men 

 jag fann dock 3 variationer häraf. 



1. Somlige bestodo af en brun och Bröstsäcker-fär- 

 gad quartz, svarfc smägrynig skimmer, blandad med svart 

 Corneus, och nägre fä hei smä gryn af en brun Spat. 

 Af (juartzen var mäst, tämeligen ock af skimmern, men 



bara litet af Spaten. De voro blandade ganska väl om | p. '^53 

 livarandra, at de väl kunde skiljas at med ögonen, men 

 ogörligen med nägot Instrument. Stenen var fast och 

 mycket härd ; Quartz-kornen fina. 



2. Andra bestodo af en grä Quartz, svart Skimmer 

 och Horn-sten, samt litet grä smä Spatgryn. Quartzen 

 mäst, Skimmer ock mycket. Spat litet: var äfven ganska 

 väl tilhopa blandad, fast, tät och härd sten. Färgen skilde 

 endast desse 2 stenar frän livarandra. 



3. Nägre fä bestodo af blanning af en Ijus Quartz, 

 en svart Skimmer: nägre fä röda Quartz-korn. Spaten 

 var här mäst: stora flagor af Skimmer. Stenen ej säjämt 

 blandad som de förra: var ock pä längt när ej sä härd 

 och fast som de samma, utan kunde tämmeligen lätt bul- 

 tas sönder. 



Bärgen, hvarpä Pästningen Fort St. Frederic stär, 

 samt rundt häromkring, pä hvilka förenämde sten-slag 

 ligga, bestä mäst alla af en kolsvart Kalksten, som ligger 

 1 Strata som en skifver, eller den ena hallen öfver den 

 andra. De kunde kallas en art af skifver, som genom eld 

 gär til kalk. Denna kalksten är inuti becksvart: brottet 

 är merendels likt en sönderbruten stentafla i kanten näm- 

 hgen mycket fin: här och där visar sig i denna stenen 

 smä mörka Spat-korn, samt annan ojämnhet, som gör, at 

 den pä somliga ställen gär i ädror som en Masur, eller 

 sä vefvar sig hvart om annat. De hällar, som ligga öfverst 

 pä bärgen, äro af en grä tät Kalk-sten, som dock endast 

 rorde vara en variation af den föregäende. Uti den svarta 

 Kalksten finnes mäst öfver alt en myckenhet af allahanda 

 slags petrificationer, om | jag sä fär kalla dem, af Conchis, p- 254 



