214 Fort St. Jean. 



ändan hväste stolpar eller stockar tätt vid hvarandra af 

 Thuya, hvilket hölts här vara det bästa trä, at emotsta 

 röta i Jorden, vida vägnar bättre än Furu. Nedtil stodo 

 clesse Pallisader dubbla, den ena raden innan för den 

 andra. För Soldaterne var inuti Fästningen rundt om- 

 kring vid Pallisaderna bygde breda broar, til mer än en 

 famns liögd, med ledstänger, pä livilka broar Soldaterne 

 kunde stä, ooh med deras hand-gevär genom hälen skjuta 

 och afvärja fienden, utan at sjelfve hafva nägon synner- 

 lig skada af dess skott. Nästledit är 1748 vid slutet af 

 kriget, da Fästningen blef färdig, lag här par hundrade 

 män i guarnison; men nu i fridstider endast en Commen- 

 dant, en Proviant-mästare, en Bagare och 6 Soldater, allena 

 at se efter Fästningen och liusen, samt liafva upseende 

 öfver den hitförde provianten. Commendanten, som nu var 

 här, hette Chevalier De Gannes, en ganska behagelig man. 

 och Svager at Monsieur De Lovisignan, som var Commen- 

 dant pä St. Frederic. Landet omkring denna Fästning 

 pä ömse sidor om Floden var fett och af en god Jord- 

 mon; dock ännu oupodladt; men det sades, at folk med 

 det första skulle komma hit, at bebo det samma. 



Marengoins kallades Myggor eller Krankar af Fran- 

 27() soserna här pä orten, och öfver alt i Canada. | P]t namn 

 som de sades länt af Villarna. Af dessa Marengoins voro 

 alla skogar häromkring Fort St. Jean sä fuUe, at sarama 

 Fästning rättare bordt heta Fort de Marengoins. Det som 

 mycket bidrog til deras alstring var, at landet var mora- 

 sigt och lägländt, samt fuUt med skog. När skogen en 

 gäng blir bärthuggen, vattnet afledt och landet upodladt, 

 sä förminskas och försvinna väl desse sä lätt här, som 

 sädant skedt pä andra dylika ställen förut. 



Skaller-ormar berättades af alla ej skola nägorstäds 

 finnas pä denna kanten, ej eller längre ät Norr, hvarken 

 vid Montreal eller Quebec; utan bärgen omkring Fort St. 

 Frederic sades vara den ort längst ät Norr pä denna trak- 

 ten, där de blifvit sedde. Af alla de ormar, som Norr 

 om denna orten här i Canada finnas, sades ingen vara sa 

 förgiftig, at en människa af dess bett skulle taga nägon 



