290 Imellän Quebec och Lorette. 



trä, somligstäds ock af bara ler. Mellantaket hvilade pä 

 8 eller 4 stora tjocka sparrar, bestod af et, eller ock ibland 

 af 2 hvarf bräder pa hvarandra, aldeles utan nägon massa, 

 näfver, mull eller annan fyllning därpä, sä at den mästa 

 varman utan särdeles hinder gick sin väg bärt. I stugan 

 var antingen spis eller ugn at varma den med: eller ock 

 bäde spis och ugn tillika; spisarne bygde som vara smä 

 vanlige hörn-spisar, säilän upmurade af tegel, utan af sadan 

 Sten, som i nägden fans; och där den var idel kalksten, 

 hade de dock utsökt nägra grästenar, dem de satt närmast 

 eldstaden. Ugnen var til skapnad en oblong, gjord antin- 

 gen hei och hallen af järn, ungefär 6 qvarter läng, eller 

 litet mindre, 3 eller 4 qvarter hög, och vid pass 3 qvarter 

 bred, hvilka järn-ugnar götos alla vid järnbruket i Trois 

 p. 377 Rivieres; eller voro de af tegel eller sten, ej stort | större 

 än järn-ugnen, dock at botten ofvanpä dessa sten-ugnar 

 altid bestod af en järn-häll: bägge desse ugnar stältes ut 

 pä gälfvet, frän hvilka röken leddes genom en järn-tub 

 eller pipa til korssstenen pä spisen. Om somrarna togos 

 de gemenligen bärt och sattes i förvar, pä det sä mycket 

 mera rum kunde ärhällas i stugan. Ingen visste här hvad 

 spjäld var, hvarken vid spisar eller ugnar, utan ali varman 

 gick fritt up genom korssstenen. Detta gick nägorlunda 

 an i et nyss uptagit land, där ännu en ymnoghet skog 

 finnes; men efter nägra fä är lära de bhfva tvungne, at 

 glömma bärt Frankrikes eldstäder, och vara glade de fä 

 spjäld, om de annars i et sä kalit land, som Canada, vela 

 hafva nägon sticka skog qvar. Yttre taken voro nastan 

 altid mycket brante och stupande, antingen Italienske, 

 eller ock med gafvelväggar; ty bägge brukades. De voro 

 gemenhgen täckte med länga bräder, ej lagde som vanhgt 

 är med ena ändan up mot kroppäsen, och med den andra 

 ned pä takbandet, utan de lägo horizontaliter eller tvärt 

 öfver taket, sä at den ena ändan vände sig til den ena 

 gafveln och den andra til den andra. Hvart bräde täkte 

 med nedra kanten eller brädden öfver det näst därunder 

 och nedanför liggande brädets öfra kant, pä det rägn ej 

 skulle tränga sig igenom. Späntak brukades ej; emedan 



