294 Lorette. 



lar, som här bo, kläda sig mäst som andre Indianer här 

 i landet, dock hafva inanfolken gärna en väst eller sadan 

 tröja som Fransoserne; men qvinfolken halla sig strängt 

 efter samma klädedrägt, som de andre Indianskor här i 

 landet. Desse Villar äro namnkunnige därföre, at de för 

 läng tid tilbaka, och deras förfäder vid Christendomens 

 antagande, gjort Gudi et löfte, at aldrig dricka starka 



p. 382 drycker. | Detta löftet hafva de hallit tämmeligen obrots- 

 ligt in til denna dag, sä at det säilän sker, at nägon af 

 dem ses drucken; där dock bränvin och starka drycker 

 äro de ting, som Villen förr vil dö före, än lämna. 



Utom husen hafva desse Villar i mycket annat bör- 

 jat rätta sig efter Fransoserna. De plantera alle Mays. 

 En del hade et litet hvete- eller rägland. Nägre af dem 

 hafva kor. Vär vanliga Solblomma (Helianthus annuusj 

 var af en och hvar planterad i Mayslandet, hvars frön de 

 sedän blanda med sin Sagamite eller Mays-säppa, och sä 

 äta. Den Mays, de sädde, var af det lilla slaget, som 

 mognar bittida. Denne har väl mindre korn än den andre; 

 men de skola dock gifva i proportion bäde mera och väl- 

 smakeligare mjöl; och blir den här gemenligen mogen 

 midt uti, och ibland vid slutet af Augusto. Qvarnarne 

 hörde Jesuiterna til, som fä betalning af alla, som där mala. 

 Svenskt Höst-hvete och Höst-räg har blifvit sädd i 

 Canada til försök, huru det ville hafva sig; ty här brukas 

 ej annat hvete eller räg, än det som säs om Vären; tj' 

 om hvete och räg, i Frankrike växt, säs här om Hösten, 

 fryser det följande vintern bärt, och blir til intet; därföre 

 har Doct. Sarracin (som den äldre Pater af de här boende 

 Herrar Jesuiter mig berättade) lätit hämta litet räg och 

 hvete frän Sverige, af Höst- eller vintersäd, at se, huru 

 det ville här trifvas. Det blef sätt om Hösten, tog ingen 



p. 383 skada af vinterkölden, och bar skön frukt: axen | voro 

 väl ej sä store, som pä det Canadensiska; men da de vogos, 

 vägde de nastan dubbelt mera, och gäfvo längt mera och 

 hvitare mjöl, än det här i landet brukeliga, som säs om 

 Vären: man visste ej, hvarföre icke vidare bhfvit försökt 

 härmed. Det sades, at här i Canada skal aldrig kunna 



