330 Baye S. Pmd. 



den gröna stenen stöttes söncler til pulver, och det samma 

 slogs pä en eldskäfvel gjoid hei giödande och röd, bran 

 det med en blä läga, och sade somlige sig kanna, at det 

 da osade svafvel, fast jag ej kunde märkä det, ehuru fin 

 kikt jag annars hafver. Da denna gröna stenen bhfvit 

 genomröd och giödande, misste han sin gröna färg och 

 blef hvitaktig; men gäste ändock ej med skedvatten. Mera 

 svafvelkies, än förnt omnämt är, fans ej i dessa ädror. 



Svafvel-källorne (om jag sa fär kalla dem) voro be- 

 lägne ned vid bärgsfoten, där förenämde Silfver- eller 

 Blymalm fans. Här upvällade ätskilliga ädror, hvilkas 

 vatten sedän stötte tilhopa, och gjorde en liten rinnande 

 bäck. Vattnet i dessa ädror eller källsäg hade pä sig en 

 snöhvit hinna, och lämnade pa alla ställen, där (let rann 

 fram, en livit mjölig materia, som fäste sig pä trä och 

 annat, som lag i rännilen. Togs detta mjöl i handen, 

 kiktade det starkt svafvel. Om trän, som i rännilen bhfvit 

 öfverdragne med denna materia, torkades, och sedän lades 

 i elden, brunno de med en bla läga, och osade ganska 

 starkt svafvel, men intet annat. Med Galäpplen ändrades 

 vattnet icke. Det iindrade ej eller färgen pä blätt papper, 

 som doppades däi'i. Med tväl läddratles vattnet ej stort. 

 Dä Silfver lades däri, blef det efter en liten stund mycket 

 p. 431 mörkt och svart. Dä en knif sattes däri; och | lämnades 

 där 2 eller 8 timar, var bladet, dä han togs up, helt svart, 

 nastan som hade bläck runnit däröfver. Eljest hade det 

 en obehagelig smak. Vid rägnväder sades det lukta ganska 

 starkt och illa. En myckenhet döda Gräshoppor läg nu 

 däri. Invänarne brukade det mot kläda och skabb. 



Kfter middagen besägo vi en annan ädra utropad 

 för Silfvermalm. Den lag ungefär en fjerdedels väg NO 

 om Baye S. Paul vid en udde, som kallas Cap au Corbeau 

 ned vid sjelfva stranden af Laurentii flod. Bärget, hvari 

 desse ädror gingo, bestod af et Saxum, som ihopsattes af 

 en blek pä rödt stötande fält-spat, en fin svart skimmer, 

 en Ijus-aktig kalksten, violetta eller Granatlika quartzkorn 

 och en vattenfärgad quartz. Ibland utgjorde den pä rödt 

 stötande fältspaten det mästa. Den läg i hela ränder af 



