Montmorenci. 337 



Bärgen rykte stark, bäde i gär och i dag. Ibland 

 steg röken eller dimban frän dem i hastighet iip frän 

 nägot visst ställe, och ej pä alla de andra. 



Stenarter. Elfsbackarna pä W. sidan om floden midt 

 mot Isle d'Orleans voro mycket höge och tämmeligen 

 branle. De bestodo väl pä de flästa sfällen af den svarta 

 kalkskifvern; men sä var dock et och annat ställe, där de 

 bestodo af et Saxum, som vid första päseendet liknade en 

 Sandsten, och var sammansatt af en grä quartz, en pä 

 rödt stötande kalksten, och äfven litet af en grä kalksten, 

 samt dä och dä nägra Ijusgrä sandkorn. Particlarne af 

 dessa stenarter voro smä, och väl sammanblandade. Stenen 

 var Ijusröd iblandadt med grätt, samt mycket härd. Den 

 läg i hvarf, det ena ofvanpä det andra. Tjockleken af 

 hvart hvarf ungefär et qvarter. Synnerligt vid denna var, 

 at uti ytan \ eller Superficie voro fullt med bäde convexa p- 440 

 och concava intryckningar af de smä musslor, som kallas 

 Pedinites. Ja, det fans uti samma yta ibland ätski liiga 

 petrificerade skal af samma musslor; men inuti sjelfva 

 stenen, dä den sönderslogs, var ej det ringaste spär, hvar- 

 ken til intryckning eller til petrificerat skal af bemälte 

 mussla. Alla desse intryckningar eller petrificerade skal 

 voro smä, endast af en tums längd och bredd. Quartz- 

 particlarne i stenen togo stark eld mot stäl, och kalkstens 

 particlarne gäste starkt med skedvatten. Öfre och nedre 

 ytan pä stenen bestod til största delen af kalksten, men 

 inre delen af sten mäst af quartz. Denna stenen upgräfdes 

 til myckenhet, dels at mura hus med, dels til gälf, dels 

 til trappor. Mycket däraf fördes ock til Quebec. Det 

 var altsä synnerligt, at i denna fans petrificater, men 

 aldrig uti den kols varta kalkskifvern. 



Gult. Qvinfolken färgade här sit ullgarn gult med 

 fröknopparna af Porss (Myrica Oale), som här kallades 

 Poivrier, och växte i myckenhet pä väta ställen. 



Om aftonen reste Herr GAUL-rmER och jag, at noga 

 bese det höga vattufallet vid Montmorenci. Närmast til 

 Elfven var landet lägländt, jämnt, nu användt til äng. 

 Litet där ofvanföre togo de höge och brante Elfsbackarne 



22 



