340 Mofitmorenci. 



Pierre ä Calumet; sä kallade Fransoserne en annan 

 Sten, som här f a ns, hvaraf nastan alla Tobakspipor göras, 

 som brukas liär i landet. Da och dä fans i kalkskifvern 

 nägot enda stratum eller hvarf däraf. Tjockleken af hvarf- 

 ven var ätskillig. Jag säg stycken ända til 3 qvarters 

 tjocklek; men gemenligen voro de en tvärhand eller et 

 qvarter tjocka. När han legat länge nti dagen öppen för 

 soi, luft och väta, blef han pä yttra sidan af en blekgul 

 färg; men längre inuti var han grä. Han är en kalksten; 

 tät, sä at dess particlar ej kunna med blotta ögonen skönjas; 

 nog blöt, at den med knif lätteligen kan täljas och göras 

 ganska slät; och af detta sista värderades i synnerhet dess 

 godhet til det bruk han användes; ty de varieteter däraf 

 p. 444 som voro härde, förkastades som mindre duge|lige: ehuru 

 denne är blöt i början, blir han dock härd, när han legat 

 litet uti en ej för starck eld, och kan därefter ej lätteligen 

 täljas. Yi sägo en och annan af dessa stenar, som pä 

 ytan, där solen skint pä, börjat spricka och rämna sönder 

 i tunna lameller. Alla de Tobakspiphufvuden, som gemene 

 man i Canada brukade, voro gjorda af denna, mindre eller 

 mer utkrusade. En stor del af de förnämare betjänte sig 

 ock däraf, i synnerhet pä resor. Yillarne hafva frän ur- 

 minnes tider gjort sig Tobakspiphufvuden häraf. Af dem 

 hafva Fransoserne först lärt det. Piphufvuden gjorde af 

 denna sten äro väl af Naturen Ijusgrä; men at de mäga 

 se vackrare ut, svärtas de straxt, medan de äro nya, som 

 sker sälunda: piphufvudet väl öfversmort med nägot f ett 

 hälles öfver et Ijus eller annan eld en stund, pä det f ettet 

 mä väl drifvas in tillika med röken, som upstiger frän 

 Ijuset eller elden. Härigenom blifver piphufvudet tämme- 

 ligen svart; men svartheten ökar sig sedän alt efter det 

 en röker fhtigt därmed. Pipskaftet var altid af trä; en 

 nätt mässings-ked eller annan vacker träd var gemenligen 

 bunden med ena ändan i et gjort häl under piphufvudet, 

 och med den andra om pipskaftet, at hindra, det hufvudet 

 ej mätte falla bärt. 



Stenkol fans väl ingenstäds vid detta fallet, eller pä 

 de branta backar där bredevid ; men de som bodde i när- 



