348 Quebec. 



och den backen, vid den och den stranden &c. där desse 

 väl 30 gänger gätt och jagat, fans trän och örter af sädant 

 slag, eller dyHka och dyhka synnerhga jord- eller Mineral- 

 arter m. m. Si! sä noga hade han redan förut utforskat 

 alt. Häraf kom ock, at mängen af landsens inbyggare 

 trodde, at denne Herren mätte äga nägot mera, än en 

 blott människhg kunskap, efter han sa noga kunde veta 

 och utpeka för dem, hvad synnerhgt fans pä en ort be- 

 lägen ibland par hundrade Svenska mii och mera ifrän 

 Quebec, där han dock sjelf aldrig värit, och där de tvärtom 

 i nägra är lefvat. En, som ej noga kände denna Herren, 

 skulle tagit honom för en torr och mindre behagelig i 

 umgänge, samt för den, som ej legat sä särdeles djupt i 

 vetenskaper; men ju mer en fick den förmon, at blifva 

 bekant med honom, ju större och högre egenskaper märktes 

 stundeligen hos honom, och ju större värde fann man 

 sig hafva högsta orsak, at sätta pä en sä dyr Person, som 

 lyste af alt, hvad stort var. Större Statsman lär-er säilän 

 gifvas, och ingen kan bättre söka et lands rätta upkomst 

 och flor, samt taga ginare vägar och visare mätt därtil, 

 än han. Canada hade näppeligen börjat kanna honom, 

 förrän det nödgades se sig beröfvas en sä dyr skatt. Dess 

 Konung behöfde hans tjenst liemma i Frankriket, och kunde 

 ej läta honom vara sä längt ifrän sig: han reste nu dit; 

 men hade förut samlat en mer än stor myckenhet lädor 

 fyllda med jord, däri allehanda slags rara nyttiga lefvande 

 p. 455 trän och örter, voro satte, samt andra | lädor fuUa med 

 dylika frön, utom flera kistor fulla med allahanda slags 

 Natur-alier, som höra til alla 3 Natursens Riken, dem han 

 alla förde öfver med sig til Frankrike. Jag kan ej uttala 

 ali den näd han mig beviste. Den var större, än at jag 

 kunnat vänta en sadan hemma i mitt egit Fädernesland. 

 Jag vet ej, hvilken saknade honom högre i Canada, antingen 

 dess invänare, eller vetenskaperne, och i synnerhet Natural- 

 Historien; ty för bägge var han den ömaste fader, och 

 för den sista en den största Patron och befordrare, bom 

 nägon ort kunnat framvisa. Mer än lyckligt det Land, 

 eller Län, som fär en sadan Höfdinge! där behöfver en ej 



