Imellän Quebec ocJi Trois Rivieres. 349 



sucka öfver nägra af egennyttan hopsökta hinder i sädana 

 idrotters skötande, hvarmed en i framtiden vii gagna det 

 allmänna. Nej, tvärtom fär man af en sadan Höfdinge 

 upmuntran pä upmnntran, hog ocli lust, at gä fort i sädant, 

 som Fäderneslandet samlar största frukten af. 



Svart Kalkskifver har of ta blifvit omtalt i denna 

 Resebeski-ifning: nu vii jag nägot nogare orda därom. 

 Af denna svarta Kalkskifvern bestär icke allenast heit 

 och hallit det bärget, hvarpä hela Staden Quebec är bygd, 

 utan sjelfva Elfsbackarne af S. Laui-entii flod til flera mii 

 sä ofvan som nedanför Quebec bestä äfven häraf. Da 

 denne sten ligger nägot ned i bärget, ungefär en aln ifrän 

 dagen, är han hei Solid eller sä tät, at en ej kan blifva 

 varse den minsta springa eller rämna däri, ej eller kan nägon 

 da märkä, at han är en skifversten ; emedan inga particlar 

 kunna skönjas däri, utan han ser inuti ut sä jämn och 

 slät öfver alt, som en bordskifva, dä han brytes sön | der. p. 456 

 Han ligger uti bärget i hvarf eller per strata; men tjock- 

 leken af hvart hvarf är olika, frän en tvärhand och mindre 

 til en aln och mera. Uti hela det bärget, hvarpä Staden 

 Quebec stär, lägo hvarfven ej horizontaliter, utan voro 

 ganska stupande, sä at de i närmaste voro perpendiculaire. 

 De lutade sig med öfra ändan mot N.W. och raed den 

 nedre stödde de sig mot S. O. Häraf skedde, at ändarne 

 af denna sten stodo allestäds i staden uppe sä pä gator, 

 som annorstäds, hvilka med deras hvassa kanter gjorde, 

 at en helt snart utnötte här sinä skor. Jag säg ock pä 

 somhga ställen hvarf, som stupade mot N, fast äfven de 

 voro i det närmaste perpendiculaira; likaledes blef jag pä 

 et ställe varse hvarf, som voro mäst horizontele. Hvarf- 

 ven afskuros genom ätskilliga fina rämnor, hvilka merendels 

 gjorde plana rectilinia; men mästadelen af desse fina sprin- 

 gor voro upfylte af en hvit Strälgips, som ibland, dä 

 stenen slogs sönder efter rämnan, kunde med knifsbladet 

 brytas lös, at han säg ut som et tunt hvitt blad. De 

 större sprmgor voro mäst altid hei tätt upfylte med smärre 

 och större ganska klara Quarts Crystaller. Pä somliga 

 ställen var i bärget otroligen mycket af dessa Cristaller; 



