Imellän Quebec och Trois Rivieres. 355 



i munnen, som de gamle. De förnämare hatade ej elJer 

 Tobakspipan. I Norra Canada röktes mäst Tobak allena; 

 men längre up och omkring Montreal togo de inre barken 

 af Röd-vidia (Cornus Sanguinea); bultade den sönder, och 

 blandade bland Tobaken, at dymedelst göra honom nägot 

 svagare. Snus brukades ock nog bäde af förnäraa och 

 gemena af bägge könen. Mäst ali Tobak, som här röktes, 

 var hemväxt. Somlige höllo den för vara bättre än den 

 Virginska; men de, som trodde sig vara bättre kännare, 

 gofvo den sistnämde företrädet. 



Plägseder. Ehurii flere Nationer gemenligen taga 

 seder och moder af Fransoserna; sä märkte jag dock tvärt 

 om i Canada, at Fransoserne i mycket rättat sig efter 

 Indianernas seder, med hvilka de hade dageligt umgänge. 

 De brukade sädana Tobakspipor, skor, strumpband, bälten, 

 som Indianerne. De fölgde helt noga deras sätt at föra 

 krig: at blanda samma saker bland Tobaken: at bruka 

 sädana Näfverbätar: at pä samma sätt ro dem: at linda 

 et fyrkantigt klädes- eller lärfts stycke omkring benen i 

 stället för strumpor, och sä i mycket annat. När en kom 

 in hos nägon Canadensisk bonde, stod han up, tog hatten 

 eller myssan af sig och hälsade, bad den främraande | 

 sitta ned, och sä satt han sin hatt elle»' myssa pä sig igen. p. 464 

 Monsieur och Madame kallas i tai sä Herren och Frun, 

 som torparen och dess hustru, utan nägot vidare krus. 

 Bönderne, i synnerhet deras qvinfolk, gingo hemma i husen 

 med skor gjorde af bara et utholkat trä til skapnad nastan 

 som tofflor. Bondgässarne, ja äfven gamle bönder, hade 

 merendels piska i häret, och mäst alle brukade bäde hemma, 

 och ibland pä resor, röda ullmyssor. 



Maten hos bönderna pä landet var i synnerhet mjölk. 

 Smör syntes säilän, och kärnades det mäst af sur grädda; 

 och var därföre ej sä godt, som det iingelska. Uli en 

 Stor del af detta smöret kändes liksom en talg-smak. Fil- 

 bunkar fants allestäds, och var mjölken därtil nastan altid 

 silad i stenkäril. En god del af Fransoserna voro stora 

 älskare af mjölk, den de i synnerhet äto om Fredagen 

 och Lögerdagen, dä de ej fingo äta kött; dock visste de 



