Montreal. 359 



landet helt och hallit sit utseende. Det blef därefter det 

 liärljgaste, som kunde gifvas. Öarna och landet pä ömse 

 sidor om oss sägo ut som de täckaste lunder, hvilket 

 räckte mäst in til Montreal. 



Batar hade de, som bodde vid Elfven, mäst vid hvar 

 gärd. De voro icke af bräder hopslagne, utan alle ut- 

 holkade af et stycke trä; dock merendels mycket nätt och 

 vackert gjorde, at de aldeles liknade en bät. Jag blef 

 pä nägot enda ställe varse nägon Näfver-bät. 



Den 15 September. 



Vi fortsatte hei bittida vär resa. För strömmens 

 häftighet, som var emot oss, nödgades vi pä somliga ställen 

 läta karlarne gä pä stranden och draga bäten. 



Om aftonen kl. 4 anlände vi til Montreal. Alle 

 räknade denna resa frän Quebec för ganska lycklig; eme- 

 dan den plägar för den häftiga strömen, som mäst hela 

 vägen möter, och för den mycket obeständiga vinden skul 

 gemenligen gä nägot ut pä andra veckan, innan en hin- 

 ner fram. 



Den 19 September. p. 469 



Vinrankor, sädane som växa i Frankrike, och af dem 

 de där göra vin, hade en och annan här i staden lätit 

 förskaffa sig frän förstnämde ort, och planterat i sinä Trä- 

 och Kryddgärdar. Af dem voro 2 slag: et med blekgröna 

 eller mäst hvita drufvor och et annat med rödbruna. 

 Af de hvita sades hvitt Vin göras, och af de röda rödt. 

 Köiden är här om vinteren sä stark, at de nödgas öfver- 

 täcka rankorna med dynga eller annat, hela den tiden, 

 annars f rysä de bärt. De började nu i dessa dagar, at 

 blifva mogne, dock voro de hvite Drufvorne bättre mogne 

 än de röde. Här gjordes intet vin af dem, ty det lönte 

 ej mödan; utan de brukades endast til Dessert, som andra 

 bär. Desse Drufvor sades ej vara sä store, som de hvilka 

 fäs i Frankrike. 



