362 Montreal. 



sä med jord öfver, hvarigenom de förvarades tämmeligen 

 friska längt in pä hösten ocli vintern; men ganska fä voro 

 dock, som gjorde sig detta besväret; ty som de äro nog 

 kylige, och vintrarne äro äfven här tämmeligen kalle; sä 

 tyckes det vara mindre nödigt, at göma dem til en sä 

 sen ärstid, dä en gemenligen är nog kali utom Vatten- 

 Meloner. Eljest tros pä dessa orter, at Gurkor äro längt 

 mera kylige, och deras ätning mycket farligare, at föror- 

 saka frossan. I öfrigt äro Vatten-Melonerne ganska diuretica 

 och urin-drifvande. Iroquoirne kalla dem onöheserakähti. 

 Pumpor af mängahanda slag och storlek, aflänge, 

 runde, platte eller nedkramade, krokhalsige, helt smä, m. m. 

 planterades allmänt bäde i de Ängelska och Franska Ny- 

 byggen. Uti Canada utgjorde de hos bönderna nastan 

 största myckenheten af köks-växterna, fast Rödlöken lika- 

 som täflade med dem om företrädet. Hos de Ängelska 

 var näppeligen nägon bonde, som icke hade sit stora 

 Pumpland. Samma beskaffenhet var med Svenskar, Tyskar, 

 Holländare och andra folkslag, som satt sig ned bland de 

 Ängelska. För Indianerne gjorde Pumpor en vigtig del af 

 deras ärsföda; dock plantera de gemenligen mera Squashes, 

 än vanliga Pumpor. De pästä sjelfve, at de haft Pumpor 

 P- 473 längt förrän Europeerne up|funno America, hvilket ock 

 tyckes besannas däraf, at Pumpor omtalas som en vanlig 

 mat hos Villarna i de första Resebeskrifningar, som af 

 Europeer blifvit utgifne öfver dessa orter. Fransoserne 

 kalla dem Citrouilles, och Ängelsmännerne PumpJcins. De 

 planteras om vären, när ingan frost mer är at befara, uti 

 nägot omgärdadt ställe, ute pä öpna fältet i god fetjord: 

 pä gamla kringstängda dyngstackar sättas de ock mycket. 

 Uti Canada blifva de mogne i början af September mänad, 

 nov. Styl. men i Ängelska Colonierne och längre til Söder 

 har jag sett somliga af dem mogna uti slutet af Julii 

 mänad, efter samma styl. Sä snart en del börjar blifva 

 mogen, taga de däraf och tilreda til mat, alt som de hafva 

 af nöden; men de öfrige fä stä och tiltaga i storlek och 

 mognande ute pä landet, ända til dess de fä anledning at 

 frukta, det köiden skal komma och skada dem; dä tagas 



