24 Jordbunden 



stemme Haarrørsstigningen i en given Jordart, d. v. s. faa et Maal paa 

 den Højde, hvortil Vandet kan stige paa Grund af Haarrørskraften, naar 

 Jordlagets underste Partier er i Berøring med et Vandlag, men det er i 

 Virkeligheden en meget vanskelig Opgave. Man har tidligere ved For- 

 søg i Laboratoriet søgt at bestemme Haarrørsstigningen i forskellige 

 Jordarter ved at anbringe de tørre Jordprøver i aabne Glasrør, hvis 

 underste Ende var lukket med et Stykke Traadnæt eller lignende og 

 anbragt i en Skaal med Vand. Efter nogen Tids Forløb maalte man, 

 hvor højt Vandet var steget i Jordsøjlen, og søgte deraf at beregne 

 Haarrørsstigningen. Saadanne Forsøg er dog temmelig værdiløse. De 

 kan vel ved meget grovkornede Jordarter give enkelte almindelige Op- 

 lysninger, saaledes om Afhængigheden mellem Kornstørrelsen og Stig- 

 ningen, om Temperaturens Indflydelse — Haarrørsstigningen synker 

 med stigende Temperatur — o. Ig., men siger kun lidt om, hvorledes 

 Forholdene vil være, naar Jordarten er lejret paa naturlig Maade. Haar- 

 rørsstigningen i Jordarterne i Naturtilstanden er i Virkeligheden mange 

 Gange større, end man tidligere ifølge Laboratorieforsøg kunde formode. 

 For finkornede Jordarter er Haarrørsstigningen mange hundrede Meter 

 stor, men det tager meget lang Tid for Vandet at bevæge sig i saadanne 

 Jordlag, da Bevægelsen hæmmes af den store Gnidningsmodstand i de 

 fine Hulrum. Ved saadanne finkornede Jordarter kan det derfor meget 

 vel ske, at Haarrørsstigningen fra Grunden ikke kan holde Trit med 

 Vandfordampningen fra Overfladen, saa at de tørrer ud og slaar Revner 

 til en stor Dybde. 



Ved Haarrørsvirkningen trækkes der altsaa Vand fra Undergrunden 

 op i Overgrunden helt op til Jordoverfladen, hvor det kan fordampe. 

 Den tidligere omtalte amerikanske Jordbundsforsker E. Buckin^ham har 

 i 1907 givet Beretning om en Del vel planlagte og meget nøjagtigt ud- 

 førte Forsøg angaaende Jordarters Evne til at fordampe Vand under 

 forskellige Omstændigheder*). Det viser sig herved, at Fordampningen 

 væsentlig kun foregaar fra selve Jordoverfladen, og at den Vandmængde, 

 der fordamper fra en given Overflade i en given Tid, er afhængig af 

 Lufttemperaturen, som det var at vente, men tillige viser Buckinghams 

 Undersøgelser, at Vandmængden, der fordamper, er i høj Grad afhængig 

 af, om Luften over Jordoverfladen er stillestaaende eller i Bevægelse. 

 Med en elektrisk drevet Ventilator frembragte B. „en mild Brise", der 

 bevægede sig med en Hastighed af ?> eng. „miles" (c. 4,« Km.) i Timen. 

 Denne sagte Vind strøg hen over nogle af Jordprøverne Dag og Nat i 

 nogle Forsøg omtrent '/g Aar igennem, medens andre Prøver var hen- 

 sat i stille Luft under iøvrigt ganske samme Forhold, saaledes at det 

 fordampede Vand stadig blev erstattet fra de nedre Lag ved Haarrørs- 



