Jordvandet 25 



kraftens Virksomhed. B. angiver sine Forsøgsresultater saaledes, at de 

 direkte kan knyttes til Forestillinger hentet fra det daglige Liv. De for- 

 dampede Vandmængder angiver han nemlig ved deres Ækvivalent „den 

 aarlige Regnhøjde" (Nedbørmængden). D. v. s., hvis der Aaret rundt 

 faldt en samlet Regnmængde af den angivne Højde paa en vis Flade, 

 vilde den netop svare til den Mængde Vand, der i et Aar kunde for- 

 dampe fra den samme Jordoverflade under de givne Temperaturforhold 

 (20 — 22"), naar Dugpunktet af Luften over Jordoverfladen laa ved Fryse- 

 punktet. Den benyttede Jordart var en sandet Lerart „Takoma loam". 

 B. fandt, at medens Fordampningen fra Jordoverfladen i stille Luft sva- 

 rede til en Regnhøjde af 3,5 Cm., var Fordampningen, naar den nævnte 

 Brise strøg hen over Jorden, tre Gange saa stor og svarede til en 

 Regnhøjde af 1 1 Cm. om Aaret. Andre Jordarter, andre Fugtighedsfor- 

 hold og andre Temperaturforhold giver naturligvis andre Talstørrelser, 

 men Buckinghams Forsøg viser, hvor udtørrende en Indflydelse 

 paa Jorden Blæst har i Modsætning til rolig Luft. Der ligger i disse 

 amerikanske Forsøg den stærkeste Opfordring til Plantning af Skov og 

 levende Hegn i Midt- og Vestjylland for at undgaa unødvendig Tab af 

 Væde fra Jordoverfladen ved Fordampning i de Egne. 



En anden Forsøgsrække, som B. anstillede vedrørende Forholdet 

 mellem Vandmængden, der fordamper fra Jordoverfladen, og den Vand- 

 mængde, Haarrørskraften kan opsuge fra Dybet, skal yderligere omtales, 

 da det viser, hvor overordentlig stor praktisk Betydning saadanne For- 

 søg kan faa, naar de anstilles paa rette Maade. Haarrørskraften kan som 

 omtalt trække Vandet op til Overfladen fra stor Dybde. Dette kan dog 

 kun ske, hvis Jorddelene er i saa tæt Berøring med hinanden, at Mel- 

 lemrummene er blevet saa fine, at Haarrørskraften kan komme til at 

 virke, i modsat Fald indtræder Haarrørsvirkningen ikke. Dette kan i 

 Særdeleshed blive forhindret, naar Jordarten er grovkornet og tillige saa 

 knastør, at „den skyder Vandet". Man kan maaske om et saadant Lag 

 bruge et fra Murerhaandværket hentet Udtryk og sige, at dette Jordlag 

 ikke er „i Forbandt" med den øvrige Jord. 



Buckingham viser talmæssigt, hvilken overordentlig Betydning det 

 kan have for Vandfordampningen fra Jordoverfladen, at det øverste Jord- 

 lag er i Forbandt med den underliggende Jord. Han anbragte en Række 

 Prøver af samme Jordart i sine Forsøgsbeholdere og sørgede for, at 

 Jorden blev jævnt og fast sammentrykket gennem Beholderens hele 

 Dybde (c. l,2o M.), og at de nederste Dele af Jordmassen stadig holdtes 

 fugtige. Hen over disse Prøvers Overflade strøg i 17 Døgn en „blid og 

 varm Brise", hvorved der fra Jordoverfladerne fordampede en vis Vand- 

 mængde. Dette er grafisk gengivet i Fig. 2, Kurve A. Den fordampede 



