Overgrunden 65 



Henseender være en mere passende Betegnelse end Plantemuld 

 < vegetable mould) for saadan Jord. Jeg kan slutte med at bemærke, at 

 Landmanden ved at pløje Jorden følger en med Naturforholdene ganske 

 stemmende Fremgangsmaade. Uden dog at være i Stand til at begrave 

 alle Smaasten og at skille al Finjorden fra de grovere Bestanddele efter- 

 ligner Landmanden nemlig ved sit Arbejde den Virksomhed, Naturen 

 selv daglig udfører ved Regnormenes Hjælp." 



I sin store før omtalte Afhandling „Om Dannelsen af Plantemuld 

 ved Regnormes Virksomhed" (1881) anfører Darwin meget udførligt en 

 stor Mængde andre Eksempler paa, hvorledes Ormene kan undergrave 

 Genstande, der henligger paa Jordens Overflade, og saaledes i Tidens 

 Løb bringe Træstammer, større og mindre Sten og Murværk, der ikke 

 er dybt funderet, til at synke, samtidig med at Regnormene forhøjer 

 Jordsmonet langs Genstandens Sider ved at opdynge deres Ekskrement- 

 hobe langs Siderne eller ovenpaa Genstanden, hvis de kan naa saa 

 højt op. 



Om selve Regnormenes Liv kan efter Darwin anføres følgende"): Regn- 

 ormene staar paa et temmelig lavt Trin i Dyreriget, deres Bygning er ikke meget 

 indviklet, deres cylindriske Legeme er ved Indsnøringer delt i fra 100 — 200 Ringe 

 eller Led, der hver bærer fire Par korte Børster, dog med Undtagelse af det 

 første, hvori Munden, og det sidste, hvori Gattet findes. Børsterne tjener dem 

 ved Bevægelsen, der synes at kunne ske lige let saavel fremad som tilbage. De 

 mangler Øjne, men deres forreste Ende, der indeslutter den Ner\'eknude, der 

 repræsenterer Hjernen, er dog i. Besiddelse af en vis Lysfornemmelse; thi naar 

 der om Natten rettes et kraftigt Lys paa den forreste Del af deres Legeme, træk- 

 ker de sig enten straks eller efter kort Tids Forløb tilbage til deres Rør i Jorden. 

 Denne Lysfornemmelse hjælper dem til at skelne imellem Dag og Nat og til 

 herved at kunne undgaa Dagdyrenes Efterstræbelser. Regnormene er nemlig Nat- 

 dyr, — om Dagen hviler de i deres Rør i Jorden, om Natten kryber de omkring 

 og søger deres Føde; hyppigst sidder de med Bagenden befæstet i Mundingen af 

 deres Rør og eftersøger med Forenden Jorden indenfor deres Rækkevidde; for- 

 uroliges de, trækker de sig øjeblikkelig tilbage i deres Dør. Regnormene synes 

 ikke at lade sig paavirke af svage Lysvirkninger, thi Darwin har om Natten be- 

 lyst dem med Lygter af mørkfarvet, rødt eller blaat Glas, uden at de paavirkedes 

 deraf, og han angiver dog, at Lyset var omtrent saa stærkt som Fuldmaanens. 

 Hermed staar det vel i Forbindelse, at man paa Graavejrsdage hyppig kan træffe 

 Regnormen i Virksomhed over Jorden. 



Ovennævnte Forsøg over Regnormenes Lysfornemmelser har Darwin anstillet 

 med Regnorme, som han holdt i Urtepotter, i hvis Jord de havde boret 

 deres Rør. 



Regnormene besidder ingen Hørelse, de lod sig ikke paavirke, selv i deres 

 umiddelbare Nærhed, af en Metalpibes gennemtrængende Lyd, ej heller ved 

 Skrig, naar ikke Luftbevægelsen herved direkte paavirkede dem. Darwin kunde 

 sætte en Urtepotte med tvende Regnorme paa et Bord ved Siden af et Klaver, 

 uden at disse lod sig paavirke, selv af de stærkeste Anslag paa Klaveret; naar 

 derimod Urtepotten blev stillet paa Klaveret, saa trak de sig, selv ved et svagt 



ni. 5 



