66 Jordbunden 



Anslag, hurtig tilbage i deres Huller; de lod sig paavirke af de Svingnin- 

 ger, som fra Instrumentet forplantede sig igennem Jorden i Urtepotterne, alt- 

 saa ikke af Lydbølgerne i Luften , men kun af Svingningerne i de faste 

 Legemer. 



Darwin kunde slaa paa Jorden, hvor der var mange Regnorme, uden at disse 

 kom frem, men naar han gennemrodede Jorden noget under Regnormene, da 

 kom de hurtig frem paa Overfladen. Hermed staar i Forbindelse, at man hyppig 

 ser Regnormene komme frem paa Jordens Overflade, naar deres værste Fjende, 

 Muldvarpen, skyder sine Skud. Hele Regnormens Legeme er meget følsomt for 

 Berøring, ja selv et let Luftpust fra ens Mund bringer Ormen til hurtig at trække 

 sig tilbage i sit Rør; for Berøringen af en anden Regnorm er den ikke øm- 

 findtlig. 



Deres Lugtesans er efter flere Iagttagelser meget svag, men den synes dog 

 ikke helt at mangle, thi man tror, at den herved kan opsøge stærkt lugtende Næ- 

 ringsmidler. 



Regnormenes Smag synes derimod at være vel udviklet, thi de vrager en- 

 kelte Bladstykker af en Plante fremfor en anden, ja Darwin anfører, at Regn- 

 orme, der særlig ynder Kaalblade, er i Stand til at sondre imellem forskellige 

 Varieteter heraf. Bladstykker med en skarp Smag, som f. Eks. Timian, lader de 

 urørte. 



Regnormene sluger foruden Plantedele tillige en betydelig Mængde Jord og 

 uddrager Næring af de organiske Stoffer, der findes i denne. De friske eller 

 halvvisne Plantedele, som Ormene har til Hensigt at fortære, trækker de ned i 

 deres Rør i en Dybde af 1 — 3 Tommer, og overgyder dem med en alkalisk For- 

 døjelsesvædske, som de afsondrer. Denne Væske virker dræbende og affarvende 

 paa de friske, grønne Plantedele, og efter 12 Timers Forløb har de antaget en 

 brun Far\'e og er blevet skøre. Plantedelenes Stivelse opløses ved denne Væske, 

 og Æggehvidestofferne paavirkes ligeledes. En Overgydelse med denne Væske 

 har altsaa en Art Fordøjelse til Maal — udenfor Ormenes Tarmkanal. Darwin 

 angiver, at dette er det eneste Tilfælde, der kendes, hvor der hos Dyrene fore 

 gaav en Art Fordøjelse udenfor Tarmkanalen. Af Bladene, der trækkes ned i 

 Rørene, fortærer Regnormene kun Bladkødet, de sejere Dele, Ribberne, lader 

 de tilbage; de skeletterer kun Bladene. 



Regnormene borer sig et Hul eller Rør i Jorden, hvori de opholder 

 sig om Dagen. Maaden, hvorpaa de udborer et saadant, er forskellig og 

 retter sig efter Jordens Beskaffenhed. I den løse Jord borer Regnormene 

 sig ned, d. v. s., de borer deres forreste, tynde Ende ned imellem de 

 større Jordbestanddele, og ved nu at fortykke Forkroppen, presser den 

 disse til Side og udvider paa den Maade Røret. Darwin iagttog, at en 

 Regnorm i Løbet af 2 — 3 Min. borede sig ned i en løs Agerjord; i et 

 andet Tilfælde, hvor Jorden i en Urtepotte var jævnt sammentrykket, 

 varede det 15 Min., inden Regnormene havde boret sig ned imellem 

 Pottens Væg og Jorden ; i en leret, sammentrykket Jord varede det om- 

 trent 40 Min. I disse Tilfælde slugte Regnormen ingen Jord. I en Urte- 

 potte med fint, jernholdigt Sand, der var gjort fugtigt og stærkt sammen- 

 trykket, varede det over 26 Timer, forinden en Regnorm fuldstændig 



