90 Jordbunden 



dannes humussur Ammoniak, hvis Qvælstof yderst langsomt indgaar 

 Forbindelse med Atmosphærens Ilt og danner Salpetersyre, der forener 

 sig med Baserne. Porøse ikke qvælstofholdende Stenarter, navnligen 

 Trachyi, danne, især i varme Lande, Salpeter, sandsynligviis derved, at 

 den atmosphæriske Luft ved en Fortætning i Stenens Porer og den 

 stærke Bases Tilstedeværelse bestemmes til at indgaa Forbindelse, I 

 alle disse Tilfælde danner Salpetersyren sig langt lettere ved større 

 atmosphærisk Varme, og jo lavere et Lands Middeltemperatur er, des- 

 mindre er det skikket for Salpeter-Dannelse". 



I 1877 — 78 viste Pasteurs Disciple Th. Schloessing & A. Miintz, at 

 Salpeterdannelsen skyldtes „ferments organisés", hvorved mentes Mi- 

 kroorganismer af en eller anden Art (Bakterier eller Gærsvampe). Naar 

 Jord, der indeholder Ammoniaksalte eller kvælstofholdige, organiske 

 Stoffer, inficeres med Kloakvand, dannes der let Salpeter, medens Sal- 

 peterdannelsen udebliver, naar saadan inficeret Jord glødes eller udsættes 

 for Kloroformdampe. Herved fandt de, at de salpeterdannende Organismer 

 nu var døde: „Nos organismes nitrificateurs étaient tout morts" •''^). 



Efter saaledes først at have paavist, at Salpeterdannelsen kun fandt 

 Sted, naar der var Betingelser til Stede, for at der kunde leve Organis- 

 mer, og saaledes sandsynligvis maatte skyldes disse Organismers Virk- 

 somhed, gik Schloessing & Miintz over til nærmere at undersøge, hvilke 

 de salpeterdannende Organismer var. De finder (1878), at Salpeterdan- 

 nelse ikke kan foregaa ved hvilke som helst Forraadnelsesbakteriers 

 Hjælp, men kun ved visse særlige Bakterier, som findes paa de Steder, 

 hvor der finder Salpeterdannelse Sted. I 1879 gør de forskellige Forsøg 

 paa at isolere disse Bakterier og viser, at Kvælstoffets Iltning ikke altid 

 gaar saa vidt, at der dannes Nitrat, men at man ogsaa ofte kan paavise 

 Nitritdannelse. Den egentlige Rendyrkning af Bakterierne lykkes først 

 1889 for Russeren Winogradsky. Salpeterdannelsen i Jordbunden fore- 

 gaar næppe under 5", har sit „Optimum" ved 30 — 37" og er helt op- 

 hørt ved 55". 



Salpeterdannelsen i Jordbunden kræver ogsaa en passende Fugtig- 

 hedsgrad, da den ikke kan foregaa i udtørret Jord, og der i vandmættet 

 Jord ikke er Ilt nok til Kvælstoffets Iltning. 



Foruden de nævnte Nitrosomonas og Nitromonas kender man ogsaa 

 andre Former, der ilter Ammoniumkarbonat direkte til Salpetersyre, 

 Kulsyre og Vand. Ligeledes findes der Former, hvor Processen standser 

 ved Kvælstof, der ikke iltes videre, medens Kulstoffet omdannes til 

 Myresyre : 



(NH4).CO» + Os = HjCOi -f N2 + 3H.0. 

 Myresyre 



